ПОСТАНОВА 
Іменем України

31 серпня 2022 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 405/2934/21
провадження № 22-ц/4809/860/22 

       Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Єгорової С. М. (суддя-доповідач), суддів: Голованя А. М., Карпенка О. Л., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06.06.2022 в складі головуючої судді Шевченко І. М.

УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.
У квітні 2021 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції, Головного управління Державної казначейської служби у Кіровоградській області, в якому просив стягнути на його користь з Держави Україна через Головне управління Державної казначейської служби у Кіровоградській області за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку 40000, 00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 09.08.2020 поліцейським Управління патрульної поліції у Кіровоградській області Кіквадзе Валіко Таріелович у м. Кропивницький по вулиці Бобринецький шлях зупинено транспортний засіб електроскутер, яким керував ДюкарєвД. М., за підозрою останнього у порушенні п.п. 2.3.в ПДР України, оскільки він пересувався без шолома, на вимогу пред`явити водійське посвідчення відповідної категорії, повідомив, що воно йому не потрібне, за що вказаним працівником поліції відносно нього було винесено постанову серії НК № 533954 про притягнення до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП. 
Не погоджуючись із правомірністю винесеної постанови серії НК № 533954 від 09.08.2020 року, позивач звернувся до керівництва УПП в Кіровоградській області із позовом про визнання протиправною та скасування вказаної постанови, вказавши на такі помилки з боку інспектора, як п.п. 2.3.в ПДР України.
УПП в Кіровоградській області скасувало дану постанову та винесло нову НК № 154194 від 10.09.2020 року, в які виправило недоліки, на які він вказав. 
Не погодившись із правомірністю винесеної постанови серії НК № 154194 від 10.09.2020 року, позивач звернувся до суду. 
Рішенням Ленінського районного суду м Кіровограда від 17.11.2020 року у справі № 405/5510/20 відмовлено у задоволенні позову до поліцейського Управління патрульної поліції у Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції Кіквадзе Валіко Таріеловича, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови серії НК № 154194 від 10.09.2020 року.
Вважаючи рішення Ленінського районного суду м Кіровограда від 17.11.2020 року по справі № 405/5510/20 таким, що прийняте внаслідок неповного з`ясування обставин справи, визнання встановленими обставин, які не були належним чином доведеними, він оскаржив вказане судове рішення до суду апеляційної інстанції. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 24.02.2021 року було скасовано рішення Ленінського районного суду м Кіровограда від 17.11.2020 року по справі № 405/5510/20, та прийнято нову постанову, якою його позов задоволено та визнано протиправною і скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 154194 від 10.09.2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн, закрито справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .
Внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності, що відбулося у результаті незаконних дій поліцейського Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції щодо винесення відносно ОСОБА_1 постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 154194 від 10.09.2020 року, яка була визнана протиправною та скасована постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 24.02.2021 року у справі № 405/5510/20, йому була заподіяна моральна шкода.
Моральну шкоду було заподіяно тим, що після зупинки він повідомляв працівникам поліції, що його ТЗ не є механічним транспортним засобам і не потребує водійського посвідчення, під час розмови його перебивали не даючи висловити власну думку, ставились зверхньо, погрожували, це відбувалось на очах у дружини. Позивач поспішав на важливу зустріч, внаслідок незаконних дій співробітників поліції він запізнився, поніс матеріальні збитки. Лейтенант поліції ОСОБА_2 повідомив, що його буде доставлено до міськвідділу для встановлення особи, що не було необхідним, оскільки він сам пред`явив посвідчення. Потім ОСОБА_2 разом із ОСОБА_3 , таб. № 0168073, не повідомили йому права, не надали можливості скористатись правовою допомогою, силою примусили сісти в службове авто та доставили до міськвідділу. На місці вже почали складати протокол затримання, копію якого не надали, але він записав серію АЗ № 032405 від 09.08.2020. На той час він перебував на керівній посаді, та момент затримання, коли його тягнули до службового авто, це бачили його підлеглі та керівництво, що в подальшому вплинуло на ставлення до нього, як до злодія, що завдало йому великих страждань, змусило виправдовуватися, у майбутньому змінити місце роботи. Під час спілкування у міськвідділі його таємно фотографували на власний телефон та встановили особу, після цього розпочався розгляд справи, в рамках якого він показав посвідчення.
Управління патрульної поліції у Кіровоградській області, не зважаючи на те, що було повідомлене про оскарження постанови до суду, передало матеріали до виконавчої служби, внаслідок чого позивач не зміг продати власне авто, коли дуже були потрібні кошти. 
Заподіяння моральної шкоди полягало у приниженні честі та гідності перед дружиною, як чоловіка; у порушенні перед роботодавцем ділової репутації, як професійного водія зі стажем майже 20 років, який завжди дотримується Правил дорожнього руху; у порушенні перед підлеглими ділової репутації як керівника; у спричиненні моральних переживань зумовлених страхом бути повторно зупиненим працівниками поліції з тих самих підстав, а також необхідністю доводити спочатку працівнику поліції свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, а потім у судових засіданнях доводити протиправність рішення про притягнення до адміністративної відповідальності; у порушенні нормального способу життя, оскільки він змушений був шукати адвоката, а також підлаштовувати особистий час для зустрічей зі своїм захисником та для відвідування судових засідань, а тому посилаючись на вимоги ст. ст. 16, 23, 1167 ЦК України, просив задовольнити позов.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06.06.2022 відмовлено у задоволенні позову. 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на підтвердження своїх доводів, позивач не надає жодних доказів, які б вказували на те, в чому ж полягає спричинена моральна шкода, а також наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача і вини останнього в її заподіянні.
Суд зазначав, що відповідно до положень статей 19, 20 ЦПК України та статті 19 КАС України вирішення питання щодо правомірності рішень, дій чи бездіяльності службових або посадових осіб органів державної влади віднесено до компетенції адміністративних судів, тобто позивач посилається на протиправні дії правоохоронних органів, проте належних доказів визнання протиправності дій чи бездіяльності не надано.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Позивач подав апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог. 
Зазначав, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.
Вказав, що внаслідок незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності, що відбулося у результаті незаконних дій поліцейського Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції щодо винесення відносно Дюкрєва постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 154194 від 10.09.2020, яка була визнана протиправною та скасована постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 24.02.2021, у справі № 405/5510/20, була заподіяна моральна шкода, доказом чого є постанова Третього апеляційного адміністративного суду, в якій підтверджується протиправні діяння працівника Департаменту патрульної поліції, а також те, що його діяння були протиправними внаслідок неналежного виконання ним покладених на нього трудових чи службових обов`язків.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
Департамент патрульної поліціїподав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.
Вважає рішення суду законним й обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги безпідставними.

Позиція апеляційного суду.
Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (ч. 4 ст. 19 ЦПК).
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК).
У порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій ст. 274 ЦПК України (ч.ч.1-2 ст. 274 ЦПК).
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення скасуванню.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.
Згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії НК № 154194 від 10.09.2020 року, ОСОБА_1 визнано винним за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн, на підставі складеного 09.08.2020 поліцейським Управління патрульної поліції у Кіровоградській області Кіквадзе В. Т. протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП (а.с.37-40).
Не погоджуючись із правомірністю винесеної постанови серії НК № 154194 від 10.09.2020 року позивач, у встановленому законом порядку, звернувся до суду.
Рішенням Ленінського районного суду м Кіровограда від 17.11.2020 по справі №405/5510/20 відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до поліцейського Управління патрульної поліції у Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції Кіквадзе Валіко Таріеловича, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови серії НК № 154194 від 10.09.2020.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 24.02.2021, яке набрало законної сили, скасовано рішення Ленінського районного суду м Кіровограда від 17.11.2020 по справі № 405/5510/20, позов задоволено та визнано протиправною і скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 154194 від 10.09.2020 року, якою його визнано винним за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача закрито (а.с.8-9).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).
Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті – така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, на підставі статті 1174 ЦК України, відшкодовується державою.
Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.
Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, зокрема завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.
Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди у розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.
Встановлено, що постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 24.02.2021 визнано протиправною і скасовано постанову серії НК № 154194 від 10.09.2020 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн, та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача (а.с.8-9).
Здійснення провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. 
Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення накладеного штрафу.
Встановлено, що  ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу працівником патрульної поліції безпідставно, у зв`язку з чим був вимушений доводити у судовому порядку свою невинуватість у порушенні Правил дорожнього руху, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості наявні правові підстави для відшкодування позивачеві завданої моральної шкоди відповідно до вимог статей 23, 1174 ЦК України, пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у розмірі 2000,00 грн. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у зв`язку з недоведеністю моральної шкоди, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивач пов`язував моральну шкоду із спричиненими йому неправомірними діями відповідача душевними стражданнями та фактично поклав на позивача обов`язок довести наявність у нього таких страждань за умови встановленого факту протиправної поведінки щодо позивача з боку службової особи органу державної влади при виконанні ним владних повноважень.
У своїх прецедентних рішеннях Європейський суд з прав людини нагадує свою постійну позицію про те, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс (в числі багатьох прикладів постанова Європейського Суду від 15 жовтня 2009 р. по справі «Антипенков проти Російської Федерації» (Antipenkov v. Russia), п. 82, скарга №33470/03; Постанова Європейського Суду від 14 лютого 2008 р. по справі «Пшеничний проти Російської Федерації» (Pshenichnyy v. Russia), п. 35, скарга № 30422/03; Постанова Європейського Суду по справі «Гарабаєв проти Російської Федерації» (Garabayev v. Russia), п. 113, скарга № 38411/02, ЕСПЧ 2007-VII (витяги); а також Постанова Європейського Суду від 01 червня 2006 р. по справі «Грідін проти Російської Федерації» (Gridin v. Russia), п. 20, скарга № 4171/04) – Постанова ЄСПЛ по справі «Недайборщ (NEDAYBORSHGH) проти Російської Федерації», п. 37, скарга № 42255/04.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене рішення суду не відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
У постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515 цс 19), Велика Палата Верховного Суду виклала правовий висновок, відповідно до якого залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган (пункт 44).
Ураховуючи, що відшкодування шкоди відповідно до статті 1174 ЦК України та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (далі – Порядок № 845), у редакції на час виникнення спірних правовідносин, здійснюється за рахунок держави шляхом безспірного списання коштів з Державного бюджету України, помилковим є зазначення у позовній заяві, що визначена судом сума відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню з держави через Головне Управління Державної казначейської служби у Кіровоградській області.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
У зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, на підставі ст. 376 ЦПК України, вказане рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення, яким задовольнити частково позов  ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Головного управління Державної казначейської служби у Кіровоградській області про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, стягнути з Державного бюджету України на користь  ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 2000,00 грн.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід віднести на рахунок держави.
Керуючись ст. 7, 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06.06.2022 скасувати.
Позов  ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Головного управління Державної казначейської служби у Кіровоградській області про відшкодування моральної (немайнової) шкоди задовольнити частково.
Стягнути з Державного бюджету України на користь  ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 2000,00 грн .
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня їїприйняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий  
С. М. Єгорова

Судді 
А. М. Головань

О. Л. Карпенко