ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/5508/21  Номер провадження 22-ц/814/935/22	Головуючий у 1-й інстанції Шаповал Т. В.  Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 травня 2022 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Абрамова П.С.,
Суддів: Одринської Т.В., Пікуля В.П.,
за участю секретаря судового засідання - Ряднини І.В.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача -  адвоката Фесенко Ю.О.,
представника відповідача - Мелехової О.Г., 
представника третьої особи - Богуш І. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу представника позивача,  ОСОБА_1 , адвоката Фесенко Юлії Олександрівни, на рішення Київського районного суду м. Полтави від 29 грудня 2021 року,
у справі за позовом  ОСОБА_1 до Державного підприємства «Полтавський регіональний науково-технічний центр стандартизації, метрології та сертифікації» про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу
УСТАНОВИВ:
короткого змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;
В жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом до Державного підприємства «Полтавський регіональний науково-технічний центр стандартизації, метрології та сертифікації» про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Позовна заява мотивована тим, що вона працювала у ДП «Полтавастандартметрологія» з 16 січня 2002 року, у тому числі, на посаді начальника відділу організаційного забезпечення виробництва з 02 жовтня 2006 року. 
22 червня 2021 року вона отримала повідомлення про звільнення із займаної посади у зв`язку із скороченням штату, яке мало відбутися з 31.08 2021 року, а також перелік вакансій, що були їй запропоновані, і не надала згоду на переведення на іншу посаду. 
30.06.2021 року відповідачем їй повторно надано повідомлення та запропоновано вакантна станом на 01.07.2021 року посада начальника відділу сертифікації систем менеджменту харчової продукції. 
27.08.2021 року вона подала заяву керівнику про погодження переведення її на дану посаду. 
Однак, на дану посаду було переведено іншого працівника на підставі заяви від 20.08.2021 року, а вона звільнена у зв`язку із скороченням штату. 
Крім того, вказала, що її було звільнено за наявності відмов профспілкових органів щодо непогодження її звільнення. 
Просила суд визнати протиправним та скасувати наказ Державного підприємства «Полтавський регіональний науково-технічний центр стандартизації, метрології та сертифікації» від 06.09.2021 року №399к «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновити її на посаді начальника відділу організаційного забезпечення діяльності виробництва Державного підприємства «Полтавський регіональний науково-технічний центр стандартизації, метрології та сертифікації»; стягнути з Державного підприємства «Полтавський регіональний науково-технічний центр стандартизації, метрології та сертифікації» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу через незаконне звільнення та судові витрати. 
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 29 грудня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
короткого змісту вимог апеляційної скарги;
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила суд рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог.
узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;
Вказувала, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалено без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зазначала, що судом не враховано її переважне право на залишенні на роботі; роботодавець не виконав обов`язку щодо її працевлаштування; не довів належними доказами, що на момент її звільнення були відсутні вакантні посади, які вона могла виконувати з врахуванням її освіти, кваліфікації та досвіду, що є порушенням вимог ч. 2 ст. 40 та ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, та суперечить правовим позиціям Верховного Суду висловлених в постанові Великої Палати від 18.09.2018 року у справі № 800/538/17, постанові Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі № 809/507/18, постанові від 01.08.2018 року у справі № 826/16311/16.
Також, не було враховано судом, що вона була головою первинної профспілкової організації державного підприємства «Полтавський регіональний науково технічний центр стандартизації, метрології та сертифікації», членом профспілкового органу – Профспілка машинобудівників та приладобудівників України та членом Полтавської обласної ради професійних спілок. Всупереч вимогам ч. 3 ст. 252 КЗпП України, ч. 3 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства допускається за наявності попередньої згоди виборного органу членом якої вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки. Згідно вимог ст. 43 КЗпП України, правової позиції Верховного Суду у постанові від 25.01.2018 року у справі № 569/18201/14ц, власник має право звільнити працівника без згоди профспілкового органу за відсутності обґрунтування профспілковим органом такої відмови, а не у зв`язку з мотивами відмови.
Місцевий суд не врахував, що протоколом № 17 від 10.08.2021 року засідання первинної профспілкової організації ДП «Полтавастандартметрологія» було відмовлено у дачі згоди на її звільнення.
Постановою Центральної ради профспілки № ЦР-4-2-0 від 10.08.2021 року також було відмовлено у дачі згоди на її звільнення.
Вказані відмови були належним чином обґрунтовані.
Разом із тим, вказувала на ту обставину, що вона була також членом Полтавської обласної ради професійних спілок, до якої відповідач з погодженням її звільнення не звертався,  що є підставою для зупинення даної справи та звернення до цієї профспілкової організації, що буде відповідати правовій позиції Об`єднаної Палати касаційного цивільного суду, викладеній у постанові від 05.09.2019 року у справі № 336/5828/16.

Зазначала також на необхідність стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу та дотримання практики Європейського суду з прав людини щодо вмотивованості та обґрунтованості судових рішень.
узагальнених доводів та заперечень інших учасників справи;
У відзиві на апеляційну скаргу ДП «Полтавастандартметрологія» просили рішення місцевого суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Вказували, що при звільненні ОСОБА_1 були дотримані вимоги КЗпП України, які передбачали процедуру скорочення чисельності та штату працівників.
Вказували, що звільнення без згоди профспілкового органу є правомірним, оскільки ними було проведено консультації про заходи щодо запобіганню звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень. 
Відмова профспілкових організацій не містить правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 , тому проведене звільнення останньої є законним.
Також, вказували, що, оскільки ОСОБА_1 була членом декількох профспілок, - вони мали право обрати одну з цих профспілок. Звертатись до Полтавської обласної ради професійних спілок за наявності факту звернення до інших профспілкових органів вони не повинні були.
встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;
Судом установлено, що ОСОБА_1 перебувала з відповідачем у трудових відносинах, з 16 січня 2002 року працюючи на посаді начальника відділу організаційного забезпечення діяльності виробництва. 
ОСОБА_1 була обрана головою первинної профспілкової організації профспілкової організації ДП «Полтавастандартметрологія» та є членом Центральної ради профспілки машинобудівників та приладобудівників України.
Наказом № 92 від 14.05.2021 року «Про зміни в структурі та штатному розписі» на підставі Колективного договору ДП «Полтавастандартметрологія», з метою оптимізації та підвищення ефективності управління підприємством та скорочення витрат передбачено реорганізація відділу організаційного забезпечення діяльності виробництва скорочення посади начальника відділу з 01.09.2021 року.
З наказом про наступне вивільнення ОСОБА_1 була належним чином ознайомлена. 
27.05.2021 року голові профспілки, ОСОБА_1 , надано інформацію про скорочення, а 01.06.2021 року листом «Про проведення консультацій» запропоновано 02.06.2021 року провести консультації між адміністрацією та профспілковим комітетом. 
Судом встановлено та вбачається з протоколу спільної консультації профспілкового комітету ДП «Полтавастандартметрологія» з адміністрацією державного підприємства, що 02.06.2021 року було проведено консультації про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенням їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.
Згідно з інформації ДП «Полтавастандартметрологія» ОСОБА_1 23.06.2021 року повідомлено про наявність вакантних посад. Згоду на переведення на відповідні посади ОСОБА_1 не виявила.
Згідно з інформації ДП «Полтавастандартметрологія» ОСОБА_1 01.07.2021 року повідомлено про наявність вакантної посади – начальника відділу сертифікації систем менеджменту та харчової продукції. ОСОБА_1 виявила бажання на переведення на посаду начальника відділу сертифікації систем менеджменту та харчової продукції, звернувшись 27.08.2021 року до відповідача з відповідною заявою. Однак, 20.08.2021 року в.о. начальника відділу сертифікації систем менеджменту та харчової продукції ОСОБА_2 , яка виконувала обов`язки начальника даного відділу з 08.07.2021 року, згідно наказу від 16.07.2021 року, надала заяву про переведення її постійно на цю посаду з 30.08.2021 року та саме ОСОБА_2 було призначено на в казану посаду. 
28.07.2021 року до профспілкової організації ДП «Полтавастандартметрологія» адміністрацією підприємства подано подання про згоду на розірвання трудового договору з 31.08.2021 року з начальником відділу організаційного забезпечення діяльності виробництва ДП «Полтавастандартметрологія» ОСОБА_1 .
Крім того, судом встановлено, що відповідно свідоцтва №16-07 від 26.05.2004 року Первинна профспілкова організація ДП «Полтавастандартметрологія» належить до профспілки машинобудівників та приладобудівників України.
16.07.2021 року відповідачем на адресу профспілки машинобудівників та приладобудівників України направлено подання про згоду на розірвання з начальником відділу організаційного забезпечення діяльності виробництва ОСОБА_1 .
Згідно протоколу профспілки №17 від 10.08.2021 року у зв`язку з не проведенням адміністрацією підприємства з профспілковим комітетом консультацій та заходів щодо запобігання звільненням чи пом`якшенням негативних наслідків будь-яких звільнень, не надано згоду на розірвання трудового договору з начальником відділу організаційного забезпечення діяльності виробництва ОСОБА_1 . 
Адміністрація підприємства вважала відмову у наданні згоди на звільнення необґрунтованою.
ОСОБА_1 у зв`язку з скороченням штату було звільнено з посади 06.09.2021року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України відповідно до наказу № 399к. 
Підставами вказаного звільнення у вищезазначеному наказі вказано: наказ від 14.05.2021 року №92 «Про зміну в структурі та штатному розписі», наказ від 18.05.2021 року №151 к «Про попередження працівників про заплановане звільнення у зв`язку зі скороченням чисельності та штату», протокол №17 від 10.08.2021 року первинної профспілкової організації ДП «Полтавастандартметрологія», постанова профспілки машинобудівників та приладобудівників України від 10.08.2021 року №ЦР-4-2-о.
Встановивши вказані обставини місцевий суд дійшов висновку, що при звільненні ОСОБА_1 відповідачем було дотримано вимоги трудового законодавства України, які регламентують процедуру вивільнення працівників, а відмова профспілкової організації у дачі згоди на звільнення була необґрунтованою.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги апеляційний суд дійшов таких висновків. 
Щодо правомірності звільнення у зв`язку з скороченням чисельності та штату працівників та наявності переважного права.
Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і у порядку, передбаченому трудовим законодавством (ст. ст. 2, 36, 40, 41 КЗпП України).
Пунктом 1 частини 1 статі 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Статтею 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.
При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.
Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. 
Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.
Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користався вивільнений працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.
Відповідно до частини 1 статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникові з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.
При цьому, роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника.
Такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року у справі № 6-1264цс17.
       Частиною 3 статті 64 ГК України визначено, що підприємство самостійно визначає організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.
Частиною 2 статті 65 ГК України передбачено, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства.
При цьому, саме втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України. 
Таким чином, прийняття рішення про визначення структури підприємства чи установи, про зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, є виключною компетенцією власника такого підприємства чи установи або уповноваженого ними органу та є складовою права на управління діяльністю підприємством чи установою. Такою є позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 28.03.2019 року у справі №755/3495/16-ц.
Як вбачається з матеріалів справи наказом державного підприємства «Полтавський регіональний науково- технічний центр стандартизації, метрології та сертифікації»  №  92  від 14.05.2021  року  прийнято рішення про реорганізацію з 1 вересня 2021 року відділу організаційного забезпечення діяльності виробництва та скорочення наступних посад : 
Наказом № 151  к  від 18.05.2021  року прийнято рішення про скорочення з 31 серпня 2021 року наступні посади: 
-начальника відділу організаційного забезпечення діяльності виробництва - ОСОБА_1 ;
-провідного інженера відділу організаційного забезпечення діяльності виробництва - ОСОБА_3 ;
-референта відділу організаційного забезпечення діяльності виробництва - ОСОБА_4 ;
Цим же наказом було передбачено запропонувати зазначеним особам посади, які б відповідали освіті та спеціальності за дипломом, які будуть вакантними згідно штатного розпису на момент скорочення. (а.с. 16).
З даним наказом сторони були ознайомлені за два місяці до звільнення, що ними не заперечується.
23 червня 2021 року вищезазначені особи отримали повідомлення про те, що на підприємстві станом на 23  червня  2021  року наявні вакантні посади:
- інженера зі стандартизації 2 категорії відділу сертифікації систем менеджменту та харчової промисловості; 
-інженера із стандартизації й категорії відділу сертифікації систем менеджменту та харчової продукції на період відпустки основного працівника ОСОБА_5 ;
-інженера із стандартизації 2 категорії відділу сертифікації систем менеджменту харчової продукції на період відпустки основного працівника ОСОБА_6 
-двірника експлуатаційно технічного відділу.
Провідний інженер ОСОБА_3 23.06.2021 року надала свою згоду на переведення її на посаду інженера із стандартизації й категорії відділу сертифікації систем менеджменту та харчової продукції на період відпустки основного працівника ОСОБА_5 та наказом від 01.09.2021 року № 377 к була переведена на цю посаду. (а.с. 69, 70)
Референт відділу організаційного забезпечення діяльності виробництва ОСОБА_4 24.06.2021 року надала свою згоду на переведення на посаду інженера із стандартизації 2 категорії відділу сертифікації систем менеджменту харчової продукції на період відпустки основного працівника ОСОБА_6 та наказом від 01.09.2021 року № 378 к була переведена на цю посаду. (а.с. 71, 72)
01 липня  2021  року ОСОБА_1 була повідомлена про те, що станом на 1 липня 2021 року згідно штатного розкладу наявна вакантна посада начальника відділу сертифікації систем менеджменту та харчової продукції. (а.с. 24, 25).
20 серпня 2021 року заяву про переведення на посаду начальника відділу сертифікації систем менеджменту та харчової продукції подала ОСОБА_2 , яка на той час була призначена виконуючим обов`язки начальника відділу сертифікації систем менеджменту та харчової продукції з 08.07.2021 року згідно наказу від 16.07.2021 року. (а.с. 31, 73)
27  серпня 2021  року ОСОБА_1 подала заяву про переведення її з 01.09.2021 року на посаду начальника відділу сертифікації систем менеджменту та харчової продукції. (а.с. 29)
Наказом в.о генерального директора ДП « Полтавастандартметрологія» від 30.08.2021  року № 331 к начальником відділу сертифікації систем менеджменту та харчової продукції призначено ОСОБА_2 (а.с. 30) 
Місцевий суд вірно врахував, що у першу чергу перевага на залишення на роботі надається особам, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці.
При цьому, учасники трудового спору вправі подавати будь-які допустимі докази, що підтверджують факт наявності у працівника, який звільняється, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці. Такими доказами можуть бути документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо.
Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку суд при розгляді трудового спору повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників.
При цьому судом враховується, що в силу ст. 42 КЗпП України, переважне право й перевага в залишенні на роботі враховуються за наявності у роботодавця працівників, які займають таку саму посаду, або виконують таку ж роботу, що й вивільнюваний, а не будь-яких інших. У тому ж разі, коли певну посаду займала одна особа й ця посада скорочується, зазначене переважне право чи перевага не можуть бути реалізовані. 
Оцінюючи вказані обставини, апеляційний суд дійшов висновку, що за таких обставин ОСОБА_1 не має переважного права на зайняття посади начальника відділу сертифікації систем менеджменту та харчової продукції. Призначення на вказану посаду ОСОБА_7 – як працівника, що виконувала функції виконуючого обов`язків та посада якої не скорочується, не суперечить вимогам закону.
Правила ст. 42 КЗпП України щодо переважного права залишення на роботі діє щодо конкуренції відносно вивільнюваних працівників.

Щодо наявності інших вакантних посад на час звільнення ОСОБА_1 06.09.2021 року.
Як вбачається з матеріалів справи, станом на 06.09.2021 року на підприємстві існували вільні вакантні посади. 
У відділі сертифікації систем менеджменту та харчової продукції Інженер із стандартизації 2 категорії - 1 штатна одиниця, на період відпустки ОСОБА_8 , яка 31.08.2021 року подала заяву про вихід на роботу з 15.09.2021 року, що унеможливлювало прийняття на цю посаду ОСОБА_1 та у експлуатаційно-технічному відділу посада двірника - 0, 5 одиниці, на зайняття якої ОСОБА_1  згоду не надавала. (а.с. 32)
Доводи апеляційної скарги в частині невиконання відповідачем норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника та недоведення відповідачем належними доказами відсутність на момент звільнення ОСОБА_1 вакантних посад, які вона могла виконувати з урахуванням її освіти, кваліфікації та досвіду, недотримання переважного права ОСОБА_1 на залишення на роботі, є необґрунтованими. 
В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про наявність на підприємстві інших вільних вакансій, чи доказів про наявність у неї переважного права на зайняття посади начальника відділу сертифікації систем менеджменту та харчової продукції, чи іншої посади, - відсутні. 
За таких обставин необхідно вважати, що відповідач у справі свій обов`язок щодо працевлаштування ОСОБА_1 виконав. 

Щодо дотримання правил про згоду профспілкової організації на звільнення ОСОБА_1 .
Відповідно до вимог ст. 252 КЗпП України працівникам підприємств, установ, організацій, обраним до складу виборних профспілкових органів, гарантуються можливості для здійснення їх повноважень.
Зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є.
Звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об`єднання професійних спілок).
Згідно зі статтею 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. 
У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у 15-тиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. 
Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. 
Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в 3-денний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору. 
Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) (частина 7 статті 43 КЗпП України).
Таким чином, рішення профспілкового органу про відмову у наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.
Висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість рішення профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на звільнення працівника може бути зроблений судом лише після перевірки відповідності такого рішення нормам трудового законодавства, фактичних обставин і підстав звільнення працівника, його ділових і професійних якостей, тому суд має достатні повноваження здійснювати перевірку та давати юридичну оцінку рішенню профспілкового комітету (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-703цс15 та постанові Верховного Суду від 06 вересня 2018 року № 265/6850/16).
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом позивач, ОСОБА_1 , є головою  первинної профспілкової організації ДП «Полтавастандартметрологія» та, згідно з протоколом від 11.03.2021 року є членом виконавчої ради Полтавської обласної ради професійних спілок. (а.с. 36-38) 
Судом установлено, що відповідно до Свідоцтва №16-07 від 26.05.2004 року Первинна профспілкова організація ДП «Полтавастандартметрологія» належить до профспілки машинобудівників та приладобудівників України.
28.07.2021 року до профспілкової організації ДП «Полтавастандартметрологія» та 16.07.2021 року відповідачем на адресу профспілки машинобудівників та приладобудівників України адміністрацією підприємства було подано подання про згоду на розірвання трудового договору з 31.08.2021 року з начальником відділу організаційного забезпечення діяльності виробництва ДП «Полтавастандартметрологія» ОСОБА_1 . 
Згідно з протоколом засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації ДП «Полтавастандартметрологія» №17 від 10.08.2021 року, у зв`язку з не проведенням адміністрацією підприємства з профспілковим комітетом консультацій та заходів щодо запобігання звільненням чи пом`якшенням негативних наслідків будь-яких звільнень, не надано згоду на розірвання трудового договору з начальником відділу організаційного забезпечення діяльності виробництва ОСОБА_1 . 
Постановою Центральної ради профспілки машинобудівників та приладобудівників України від 10 серпня 2021 року № ЦР-4-2-о також відмовлено наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 з тих підстав, що адміністрація підприємства не провела з профспілковим комітетом належних консультацій про заходи щодо запобігання звільненням або пом`якшення негативних наслідків будь-яких звільнень, які передбачені ч. 3 ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Також, обґрунтовували відмову у наданні згоди тим, що ОСОБА_1 має безперервний трудовий стаж на підприємстві майже 20 років та сумлінно виконує свої трудові обов`язки. (а.с. 27, 28) 
Перевіривши обґрунтованість відмов у надання згоди на звільнення апеляційний суд вважає, що висновки місцевого суду в тій частині, що відмова профспілкових організацій у зв`язку із не проведенням адміністрацією підприємства з профспілковим комітетом консультацій та заходів щодо запобігання звільненням чи пом`якшенням негативних наслідків будь-яких звільнень, є необґрунтованими. 
В матеріалах справи наявні докази, яким місцевий суд надав належну правову оцінку, про те, що адміністрацією підприємства було проведено належну консультацію та вжито заходи щодо запобігання звільненням чи пом`якшенням негативних наслідків звільнень.
Так, 02 червня 2021 року була проведена спільна консультація профспілкового комітету ДП «Полатвастандартметрологія» та профспілкового комітету щодо запланованого звільнення, що підтверджується відповідним протоколом. (а.с. 22)
Так, як зазначено вище адміністрацією підприємства із трьох осіб, яких планували звільнити, двох було працевлаштовано (працевлаштовано провідного інженера ОСОБА_3 , яка 23.06.2021 року надала свою згоду на переведення її на посаду інженера із стандартизації й категорії відділу сертифікації систем менеджменту та харчової продукції на період відпустки основного працівника ОСОБА_5 ; працевлаштовано референта відділу організаційного забезпечення діяльності виробництва ОСОБА_4 , яка 24.06.2021 року надала свою згоду на переведення на посаду інженера із стандартизації 2 категорії відділу сертифікації систем менеджменту харчової продукції на період відпустки основного працівника ОСОБА_6 ) 
ОСОБА_1 спочатку відмовилася від запропонованої їй посади, а на момент її звільнення вільних вакантних посад вже не було. 
З врахуванням зазначених доказів доводи про те, що суд не мав повноважень здійснювати перевірку та давати юридичну оцінку рішенням профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на звільнення, свого підтвердження не знайшли. 

Щодо необхідності отримання згоди Полтавської обласної ради професійних спілок на звільнення ОСОБА_1 .
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 43 КЗпП України якщо працівник одночасно є членом кількох первинних профспілкових організацій, які діють на підприємстві, в установі, організації, згоду на його звільнення дає виборний орган тієї первинної профспілкової організації, до якої звернувся власник або уповноважений ним орган.
Частиною 3 статті 252 КЗпП України, ч. 3 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» визначено, що звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об`єднання професійних спілок).
В ході розгляду справи місцевим судом та в апеляційній скарзі позивач зазначала про те, що адміністрація не отримала згоди на її звільнення та не зверталася з поданням саме до Полтавської обласної ради професійних спілок.
Як вбачається з протоколу від 11.03.2021 року ОСОБА_1 є членом Виконавчої ради Полтавської обласної ради професійних спілок. 
Витребувавши в ході апеляційного розгляду справи Статут Полтавської обласної ради професійних спілок та дослідивши його, апеляційний суд дійшов висновку, що адміністрація підприємства належним чином виконала свій обов`язок, звернувшись з поданням про надання згоди на звільнення до профспілкової організації, яка діяла на підприємстві, та членом якої є ОСОБА_1 
Полтавська обласна рада профспілок є самостійною профспілковою організацією -   територіальним добровільним об`єднанням профспілок та організаційних ланок, що діють на території Полтавської області. Членство у організації є колективним.
Доводи про те, що Полтавська обласна рада профспілок є вищестоящою територіальною організацією профспілки Машинобудівників та приладобудівників України є безпідставними. 
Профспілка Машинобудівників та приладобудівників України є самостійною профспілковою організацією та адміністрація підприємства правомірно звернулася до цієї профспілкової організації для вирішення питання щодо надання згоди на звільнення ОСОБА_1 , як члена виборного профспілкового органу підприємства. 
Обов`язку роботодавця (відповідача у справі) звертатися додатково до Полтавської обласної ради профспілок з поданням про звільнення ОСОБА_1 не встановлено.
Доводи апелянта щодо незастосування місцевим судом правових висновків, викладених в постанові Об`єднаної Палати касаційного цивільного Суду від 05.09.2019 року у справі №  336/5828/16 підлягають відхиленню, оскільки в цій справі наявні інші фактичні обставини справи. Так, за обставинами цієї справи при звільненні позивача, КП "Титан" не надано доказів щодо звернення до первинної профспілкової організації Всеукраїнської професійної спілки "Захист справедливості" працівників КП "Титан" і до Всеукраїнської професійної спілки "Захист справедливості" та отримання висновків профспілок. Крім того, в цій справі Об`єднана Палата дійшла висновку про те, що як при звільненні члена профспілкової організації без отримання попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації (стаття 43 КЗпП України), так і при звільненні члена виборного профспілкового органу без отримання попередньої згоди виборного органу, членом якого він є, а також вищого виборного органу цієї профспілки (стаття 252 КЗпП України) суд має зупинити провадження по справі та запитати відповідний орган щодо згоди на звільнення. Відсутність такого рішення на час звільнення працівника сама по собі не є безумовною підставою для його поновлення на роботі, оскільки така згода або незгода на звільнення може бути витребувана судом при вирішенні трудового спору.
З врахуванням факту дотримання відповідачем обов`язку щодо звернення до вищого виборного органу профспілки Машинобудівників та приладобудівників України, в апеляційного суду відсутній обов`язок звернення до Полтавської обласної ради профспілок, яка не є вищим виборним органом профспілки Машинобудівників та приладобудівників України, для отримання згоди на звільнення ОСОБА_1 (ч. 9 ст. 43 КЗпП України).
За таких обставин, доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростували. 
висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи те, що рішення місцевого суду ухвалене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права підстави для його зміни чи скасування відсутні.
Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, підстави для відшкодування судових витрат, понесених скаржником у зв`язку із апеляційним розглядом справи, відсутні.
       Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу представника позивача,  ОСОБА_1 , адвоката Фесенко Юлії Олександрівни, - залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Полтави від 29 грудня 2021 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.
У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 27 травня 2022 року. 

       Головуючий суддя                                                          П.С. Абрамов
       Судді                                                                         Т.В. Одринська 
В.П Пікуль