ПОСТАНОВА 
іменем України

08 червня 2022 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 404/7775/21
провадження № 22-ц/4809/642/22 

       Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Дуковського О.Л., Єгорової С.М.,

учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда області від 23 лютого 2022 року у складі судді Павелко І.Л.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів.
В обґрунтування позову вказала, що рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 березня 2012 року по справі №1109/1638/2012 за її позовом  до ОСОБА_2 про стягнення аліментів визначено розмір аліментів у твердій грошовій сумі стягнуто з ОСОБА_2 на її користь на утримання дочки ОСОБА_3 , 2006 року народження, у розмірі 350 грн щомісячно до 08 лютого 2024 року та стягнуто з ОСОБА_2 на її користь на утримання сина ОСОБА_4 , 2001 року народження, у розмірі 350 грн щомісячно до 27 лютого 2019 року. Посилалась на те, що аліменти, які стягуються за рішенням суду не забезпечують належний рівень на утримання дитини, є меншими від встановлених законом. Просила змінити призначений рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 березня 2012 року розмір аліментів з твердої грошової суми у розмірі 350 грн на стягнення аліментів на утримання  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда області від 23 лютого 2022 року позов задоволено. Розмір аліментів, який стягується на підставі рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 березня 2012 року  з ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1  на утримання  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 350 грн змінено на 1/4 частину з усіх видів заробітку (доходу)  ОСОБА_2 , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили і до повноліття  ОСОБА_3 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відкликано виконавчий лист за рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 березня 2012 року по справі №1109/1638/2012 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. Вирішено питання про судові витрати.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. 
Відзив на апеляційну  скаргу  до апеляційного суду не надходив.
Відповідно до вимог ч.1 ст.368, ч.1 ст.369 ЦК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
У зв`язку з розглядом справи за відсутності її учасників, відповідно до ч.13 ст.7, ч.2 ст.247 ЦПК України судове засідання не проводиться і фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Крім того, згідно з ч.ч.4, 5 ст.268 та ст.383 ЦПК України постанова не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 березня 2012 року по справі №1109/1638/2012 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів визначено розмір аліментів у твердій грошовій сумі, а саме стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_3 , 2006 року народження, у розмірі 350 грн щомісячно до 08 лютого 2024 року та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 , 2001 року народження, у розмірі 350 грн щомісячно до 27 лютого 2019 року (а.с.6).
Відповідно до довідки про доходи від 08.09.2021 №0192151800030100, виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, сума пенсії  ОСОБА_2 з березня по серпень 2021 року складала 7161, 00 грн (а.с.27)
Згідно з довідкою від 25 листопада 2021 року №841, виданою Кропивницьким аграрним фаховим коледжем, посадовий оклад  ОСОБА_2 складає 4379,00 грн (а.с.30).
Як свідчить виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) Комунального некомерційного підприємства «Центр первинно медико-санітарної допомоги №2 м. Кропивницького» Кропивницької міської ради від 28 жовтня 2021 року, ОСОБА_2 має істотне погіршення зору (висока ускладнена міопія, часткова атрофія зорового нерва обох очей, з ураженням органу зору; порушення рефракції; глухота; гіпертонія; гемангіома; захворювання дихальної системи (а.с.29).
Звертаючись до суду з позовом позивач посилався на те, що з моменту ухвалення 01 березня 2012 року Кіровським районним судом м. Кіровограда рішення про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі Законом України від 17 травня 2017 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» був збільшений мінімальний розмір аліментів, крім того, змінились потреби дитини.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_3 , 2006 року народження, знаходиться на утриманні матері, аліменти, які стягуються за рішенням суду від 01 березня 2012 року, є недостатніми для утримання дитини, враховуючи вимоги ч.2 ст.182 СК України.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з такого.
Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 
Згідно із ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення для справи. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Частиною першою ст.12 зазначеного Закону встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її стан здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно з частиною першою статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.
При цьому для збільшення або зменшення розміру аліментів достатньо однієї з вказаних обставин, наприклад, зміни сімейного стану.
Згідно із частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом.
У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 05 лютого 2014 року по справі №6-143цс13 колегія суддів дійшла висновку про те, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Враховуючи зміст статей 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
З позовних вимог убачається, що позивач просила змінити спосіб присудження аліментів, зокрема з твердої грошової суми на стягнення у частці від заробітку (доходу) батька дитини.
Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
Дана правова позиція висловлена також у постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 у справі №383/160/17-ц.
З наведеного убачається, що спосіб стягнення аліментів (у частці від доходу чи у твердій грошовій сумі) встановлюється рішенням суду, але за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України № 6-143цс13 від 05 лютого 2014 року).
З огляду на викладене вище суд першої інстанції правильно вважав, що є підстави для зміни способу стягнення аліментів.
Інші наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому на підставі  статті 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда області від 23 лютого 2022 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Головуючий суддя         О.І. Чельник
Судді О.Л. Дуковський 
C.М. Єгорова