Номер провадження: 22-ц/813/6474/22 
Справа № 522/17098/21
Головуючий у першій інстанції Кріль Х.С.
Доповідач Дришлюк А. І.
Категорія 57

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2022 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2021 року про передачу за підсудністю справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпрофінансгруп», Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, про визнання недійсним правочину та скасування права власності на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

06 вересня 2021 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи ТОВ «Дніпрофінансгруп», Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради. Позивач просив суд:
- визнати недійсним та скасувати договір «Про відступлення прав вимоги» за кредитним договором № 157/1-11 від 20.04.2011 року, укладений між ТОВ «Дніпрофінансгруп» та ОСОБА_3 05.04.2018 року;
- визнати недійсним та скасувати договір «Про відступлення прав вимоги за іпотечними договорами» № 1013 від 05.04.2018 року, укладений між ТОВ «Дніпрофінансгруп» та ОСОБА_3 05.04.2018 року;
- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 51874386 від 03.04.2020 року, про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна РНОНМ 2049155651101, квартиру АДРЕСА_1 , за ОСОБА_4 (а.с. 1-4).
07 вересня 2021 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпрофінансгруп», Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, про визнання недійсним правочину та скасування права власності на предмет іпотеки передано за підсудністю Суворовському районному суду м. Одеси (а.с. 27-28).
11 лютого 2022 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_3 направив апеляційну скаргу на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2021 року про передачу справи за підсудністю. Апелянт не погоджується з оскаржуваною ухвалою, вважає її такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права. Апелянт вважає, що відповідно до правил територіальної юрисдикції вказаний позов має розглядати Приморський районний суд м. Одеси, оскільки місце його проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , що згідно з адміністративно-територіальним поділом відноситься до Приморського району міста Одеси. При цьому, апелянт звертає увагу на те, що аналогічний позов вже був предметом розгляду суду та зазначив, що відповідно до постанови Одеського апеляційного суду від 31.01.2020 року по справі №523/7656/19 апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 27 травня 2019 року про відкриття провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 , яка діє від імені ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ТОВ «Альянс Фінанс», ТОВ «ІН ФАКТОР», ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», ПАТ БАНК «Порто-Франко» про визнання договору про відступлення прав вимоги, було задоволено частково, ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 27 травня 2019 року було скасовано, справу направлено для розгляду за встановленою підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси. На підтвердження цього, апелянтом до апеляційної скарги додано копію згаданої постанови Одеського апеляційного суду. Також апелянт вважав за доцільне зазначити, що правовідносинам, на які посилається позивач, вже надавалася оцінка судами в постановах Одеського апеляційного суду від 23.12.2020 року провадження №22-ц/813/6864/20 та №22-ц/813/6865/20, якими ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 01.06.2017 року та від 11.06.2018 року (про заміну сторони виконавчого провадження) були залишені без змін. З огляду на викладене, апелянт просив поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 07.09.2021 року про передачу справи за підсудністю.
Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарги на ухвалу суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2021 року про передачу за підсудністю було відкрито в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що спори, що пов`язані зі скасуванням рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на об`єкт нерухомого майна, пред`являються до суду за місцезнаходженням цього майна, а вимоги про визнання договорів про відступлення прав вимоги недійсним, заявлені разом з вимогами про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на об`єкт нерухомого майна, що не змінює правил виключної підсудності. Також, суд першої інстанції вказав на те, що спір між сторонами виник з приводу скасуванням рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на об`єкт нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_3 , а отже, позов має пред`являтися за місцем знаходження спірного нерухомого майна, за правилами виключної підсудності. Тому, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки об`єкт нерухомого знаходиться в Суворовському районі м. Одеси, справа за правилами виключної підсудності підсудна суду за місцезнаходженням вказаного майна, тобто Суворовському районному суду м. Одеси (а.с. 28).
Апеляційний суд, відхиляючи апеляційну скаргу, вважає за потрібне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з ч.ч. 1, 8 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою. Вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій розглядаються судом, визначеним за правилами підсудності щодо розгляду спору, похідними від якого є такі вимоги.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним; про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна; про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна; про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.
При цьому, правила про виключну підсудність застосовуються до позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (наприклад, звернення стягнення на нерухоме майно, передане в заставу іпотечне майно, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, визнання договору іпотеки недійсним тощо). Виходячи з аналізу вищезазначеного, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно тощо.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 просив: 
- визнати недійсним та скасувати договір «Про відступлення прав вимоги» за кредитним договором № 157/1-11 від 20.04.2011 року, укладений між ТОВ «Дніпрофінансгруп» та ОСОБА_3 05.04.2018 року;
- визнати недійсним та скасувати договір «Про відступлення прав вимоги за іпотечними договорами» № 1013 від 05.04.2018 року, укладений між ТОВ «Дніпрофінансгруп» та ОСОБА_3 05.04.2018 року;
- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 51874386 від 03.04.2020 року, про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна РНОНМ 2049155651101, квартиру АДРЕСА_1 , за ОСОБА_4 (а.с. 1-4).
Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 19.01.2022 року у справі №404/3167/18 виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. Словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення. В даній постанові Верховний Суд зауважив, що з аналізу логічної послідовності змін до формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю убачається її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору.
Отже, спори, що пов`язані з визнанням недійсними правочинів щодо нерухомого майна, яке є предметом іпотеки та скасування права власності на таке майно пред`являються до суду за місцезнаходженням майна.
Ураховуючи, що даний спір пов`язаний з правом позивача на нерухоме майно, позов у цій справі про визнання недійсним правочину та скасування права власності на предмет іпотеки має пред`являтися за місцезнаходженням об`єкта нерухомого майна за правилами виключної підсудності, а тому висновок суду першої інстанції про передачу справи за підсудністю відповідно до правил виключної підсудності є обґрунтованим та таким, що відповідає нормам ЦПК України.
При цьому, апеляційний суд вважає за потрібне зазначити, що Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія А, №303-А, параграфи 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних висновків суд першої інстанції, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, ухвалу суду першої інстанції залишає без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2021 року про передачу справи за підсудністю – залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду                         А.І. Дришлюк

                                                                       Р.Д. Громік

                                                                       М.М. Драгомерецький