Постанова
Іменем України                                                                                
08 червня 2022 року
м. Київ
справа № 405/1018/17
провадження № 61-18084св21
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого – Червинської М. Є.,
суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), 
учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) – Дьяченко Андрій Анатолійович, 
відповідач (позивач за зустрічним позовом) – товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна», 
третя особа – Дьяченко Олена Іванівна, 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Дьяченка Андрія Анатолійовича на постанову Кропивницького апеляційного суду від 29 вересня 2021 року у складі колегії суддів: Письменного О. А., Дуковського О. Л., Чельник О. І., у справі за позовом  ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна», третя особа – Дяченко Олена Іванівна, про визнання договору недійсним та стягнення коштів, за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_1 , третя особа – Дяченко Олена Іванівна, про застосування наслідків недійсності правочину,

 
 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2017 року Дьяченко А. А. звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (далі – ТОВ «Порше Лізинг Україна»), третя особа – Дьяченко О. І., про визнання недійсним договору про фінансовий лізинг та стягнення коштів.
Позов мотивований тим, що згідно з умовами договору про фінансовий лізинг № 00005823, який укладений 08 жовтня 2012 року, ТОВ «Порше Лізинг Україна» зобов`язалося придбати автомобіль Audi A5 Sportback 1.8 TFSI, номер шасі № НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 (об`єкт лізингу), а Дьяченко А. А. – прийняти об`єкт лізингу та сплачувати лізингові платежі згідно із графіком; вартість об`єкта лізингу становить 53 980,00 дол. США, з яких: авансовий платіж у розмірі 35 087,00 дол. США, лізинговий платіж у розмірі 679,21 дол. США, адміністративний платіж у розмірі 809,70 дол. США; строк лізингу – 60 місяців. 03 серпня 2015 року сторони уклали додаткову угоду № 1/1 до договору про фінансовий лізинг, якою змінено строк лізингу до 84 місяців, розмір лізингових платежів – 495,10 дол. США.
На момент укладення договору про фінансовий лізинг ТОВ «Порше Лізинг Україна» не мало ліцензії для здійснення діяльності з надання будь-яких послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», договір не було нотаріально посвідчено. Умови пункту 4.5 договору про фінансовий лізинг щодо ризиків лізингоодержувача суперечать частині першій статті 808 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України); пункт 6.4.2 договору передбачає змінну процентну ставку у розмірі трьохмісячної ставки LIBOR для доларів США та EURIBOR для євро, що не дозволяє точно визначити розмір процентної ставки на будь-який момент протягом строку дії договору, крім того, договір не містить посилань на джерело інформації, яка б підтверджувала ставку LIBOR для доларів США на певний період, не зазначено максимальний розмір збільшення процентної ставки. Умови договору щодо обчислення лізингових платежів із застосування обмінного курсу іноземної валюти до гривні за безготівковими операціями публічного акціонерного товариства «КІБ Креді Агріколь» позбавляють можливості знати розмір чергового платежу в гривневому еквіваленті відповідно до умов договору та статті 533 ЦК України; підпунктом 8.2.3 пункту 8.2 договору про фінансовий лізинг передбачено односторонню відповідальність лізинодержувача на майбутнє, покладає на нього додаткові непередбачувані витрати, зазначені умови є несправедливими з огляду на статтю 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Дьяченко А. А. вважав, що такі умови договору є підставою для визнання договору про фінансовий лізинг недійсним, оскільки обмежують його права як споживача послуг, звужують обов`язки лізингодавця та виключають відповідальність останнього за невиконання чи неналежне виконання обов`язків щодо передачі об`єкта лізингу та належної якості автомобіля.
Із урахуванням збільшення позовних вимог, Дьяченко А. А. остаточно просив суд:
- визнати недійсним договір про фінансовий лізинг від 08 жовтня 2012 року № 00005823, укладений між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та Дьяченко А. А., щодо транспортного засобу типу автомобіль Audi A5 Sportback 1,8 TFSI, 2012 року виробництва, шасі № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 ;
- стягнути суму авансового платежу у розмірі 35 087,00 дол. США, частину викупної вартості об`єкту лізингу у розмірі 32 500,01 дол. США, а також вартість доукомплектування автомобіля у розмірі 9 397,76 грн (а. с. 5, 184,185, т. 1).  
У липні 2017 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» звернулося із зустрічним позовом до Дьяченка А. А., третя особа: Дьяченко О. І., про застосування наслідків недійсного правочину.
Зустрічний позов мотивований тим, що для повернення сторін договору про фінансовий лізинг у первісний стан Дьяченко А. А. має відшкодувати ТОВ «Порше Лізинг Україна» втрату вартості автомобіля Audi A5 Sportback 1.8 TFSI, номер шасі № НОМЕР_1 , у зв`язку з його експлуатацією як різницю між вартістю нового автомобіля та його ринковою вартістю станом на червень 2017 року.
ТОВ «Порше Лізинг Україна» просило стягнути із Дьяченка А. А. у порядку реституції за недійсним правочином 788 330,65 грн (а. с. 212, т. 1). 
Короткий зміст судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій 
Справа розглядалася судами неодноразово. 
Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 грудня 2017 року позов Дьяченка А. А. задоволено.
Визнано недійсним договір про фінансовий лізинг від 08 жовтня 2012 року № 00005823, укладений між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та Дьяченко А. А., щодо транспортного засобу типу автомобіль Audi A5 Sportback 1,8 TFSI, 2012 року виробництва, шасі № НОМЕР_1 , двигун № CJE 033285, реєстраційний номер НОМЕР_4 .
Стягнуто із ТОВ «Порше Лізинг Україна» на користь Дьяченка А. А. суму авансового платежу за договором про фінансовий лізинг від 08 жовтня 2012 року № 00005823 в еквіваленті 35 087,00 дол. США, частину викупної вартості об`єкту лізингу в еквіваленті 32 500,01 дол. США, а також вартості його доукомплектування в сумі 9 397,76 грн.
У задоволенні зустрічного позову ТОВ «Порше Лізинг Україна» відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат (а. с. 38-46, т. 2).
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що договір про фінансовий лізинг не відповідає закону, оскільки його не було нотаріально посвідчено, крім того договір містить несправедливі умови, які обмежують права споживача та виключають відповідальність лізингодавця. На час розгляду справи об`єкт лізингу було повернуто лізингодавцю; підстави для стягнення вартості (різниці) автомобіля за цінами, які існували на момент такого відшкодування, відсутні, оскільки ТОВ «Порше Лізинг Україна» не надало доказів пошкодження об`єкту лізингу чи втрати автомобілем товарної вартості.
Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13 березня 2018 року доповнено рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 грудня 2017 року та викладено абзац третій резолютивної частини наступним чином: стягнути із ТОВ «Порше Лізинг Україна» на користь Дьяченка А. А. суму авансового платежу за договором про фінансовий лізинг від 08 жовтня 2012 року № 00005823 в еквіваленті 35 087,00 дол. США, що за курсом Національного банку України на день розгляду справи становить 977 551,88 грн, частини викупної вартості об`єкту лізингу в еквіваленті 32 500,01 дол. США, що за курсом Національного банку України на день розгляду справи становить 905 476,27 грн, а також вартості його доукомплектовання в сумі 9 397,76 грн (а. с. 110-112, т. 2).
Додаткове рішення мотивоване тим, що згідно із частиною першою статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України – гривня. У зв`язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України – гривні. У разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Ухвалюючи рішення судом не враховано вимоги чинного законодавства щодо зазначення стягнутої суми в національній валюті, а тому вказане рішення суду має бути доповнено із зазначенням суми стягнення в національній валюті відповідно до курсу НБУ на день розгляду справи, який становив відповідно 100,00 дол. США – 27,8608 грн.
Постановою апеляційного суду Кіровоградської області від 05 липня 2018 року апеляційну скаргу ТОВ «Порше Лізинг Україна» задоволено частково та рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 грудня 2017 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову Дьяченка А. А. та зустрічного позову ТОВ «Порше Лізинг Україна» відмовлено (а. с. 187-197, т. 2).
Постановою Верховного Суду від 22 квітня 2020 року касаційну скаргу Дьяченка А. А. задоволено частково. Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду Кіровоградської області від 05 липня 2018 року у частині вирішення позову Дьяченка А. А. про визнання недійсним договору про фінансовий лізинг скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову. Постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 05 липня 2018 року у частині відмови у стягненні з ТОВ «Порше Лізинг Україна» на користь Дьяченка А. А. коштів, сплачених за нікчемним правочином, скасовано, передано справу у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а. с. 52-56, т. 3).
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 12 серпня 2020 року апеляційну скаргу ТОВ «Порше Лізинг Україна» залишено без задоволення. Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 грудня 2017 року в частині стягнення з ТОВ «Порше Лізинг Україна» на користь Дьяченка А. А. коштів, сплачених за нікчемним правочином, залишено без змін (а. с. 101-104, т. 3). 
Постановою Верховного Суду від 24 лютого 2021 року касаційну скаргу ТОВ «Порше Лізинг Україна» задоволено частково. Постанову Кропивницького апеляційного суду від 12 серпня 2020 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова Верховного Суду мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував, що частина третя статті 261 ЦК України є спеціальною щодо частини першої статті 261 ЦК України та перебіг позовної давності пов`язується саме з початком виконання нікчемного правочину, незалежно від того, чи був такий нікчемний правочин виконано повністю і яка зі сторін здійснила виконання, та, як наслідок, неправильно визначив початок перебігу позовної давності щодо позовних вимог про застосування наслідків нікчемного правочину та стягнення коштів на користь позивача.
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 29 вересня 2021 року апеляційну скаргу ТОВ «Порше Лізинг Україна» задоволено. Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 грудня 2017 року у частині стягнення з ТОВ «Порше Лізинг Україна» на користь Дяченка А. А. коштів, сплачених за нікчемним правочином, скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення. У задоволенні позову Дяченка А. А. до ТОВ «Порше Лізинг Україна» у частині стягнення авансового платежу за договором про фінансовий лізинг від 08 жовтня 2012 року № 00005823 – 35 087,00 доларів США, частини викупної вартості об`єкту лізингу – 32 500,01 доларів США та вартості його доукомплектування – 9 397,76 грн, відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат. 
Заяву ТОВ «Порше Лізинг Україна» про поворот виконання рішення задоволено. Здійснено поворот виконання рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 грудня 2017 року та постанови Кропивницького апеляційного суду від 12 серпня 2020 року шляхом повернення стягнутих грошових сум у розмірі 2 083 947, 50 грн. Стягнуто із Дяченка А. А. на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» кошти в розмірі 2 083 947,50 грн (а. с. 174-180, т. 4).
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання. Виконання договору між сторонами розпочалося з дня його укладення, тобто – з 08 жовтня 2012 року, із позовом до суду позивач звернувся 28 лютого 2017 року, тобто зі спливом строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову в частині стягнення коштів сплачених позивачем за нікчемним правочином.
Задовольняючи заяву ТОВ «Порше Лізинг Україна» про поворот виконання рішення, суд апеляційної інстанції виходив із того, що рішення суду першої інстанції в частині вимог позивача про стягнення коштів з відповідача за нікчемним правочином підлягає скасуванню, а відповідачем рішення в цій частині виконано в повному обсязі, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У листопаді 2021 року Дьяченко А. А. подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Кропивницького апеляційного суду від 29 вересня 2021 року, у якій просить скасувати оскаржувану постанову та залишити в силі рішення суду першої інстанції у частині задоволення позовних вимог про стягнення із ТОВ «Порше Лізинг Україна» на користь Дьяченка А. А. коштів, сплачених за нікчемним правочином.  
Касаційна скарга мотивована тим, що початок строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту, коли позивач дізнався про порушення свого права – із кінця 2016 року, коли отримав акт здачі-приймання робіт від 01 листопада 2016 року, відповідно до якого мав сплатити 2 158,56 грн, а також рахунок-фактуру на цю ж суму із незрозумілим для нього призначенням платежу. Суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 09 березня 2021 року у справі № 468/176/18-ц. Судом не надана належна оцінка доводам позивача щодо пропуску ТОВ «Порше Лізинг Україна» строку на апеляційного оскарження. Суд апеляційної інстанції необґрунтовано стягнув із позивача 2 083 947,50 грн у порядку повороту рішення, оскільки відповідно судовим рішенням стягнуто із відповідача на користь позивача грошові кошти у сумі 1 892 425,91 грн, які і були перераховані приватним виконавцем позивачу.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 22 грудня 2021 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.
У січні 2022 року справу № 405/1018/17 передано до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 22 лютого 2022 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Межі та підстави касаційного перегляду
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
В ухвалі Верховного Суду від 22 грудня 2021 року про відкриття касаційного провадження вказано, що касаційна скарга подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, зокрема, касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.
Доводи інших учасників справи
ТОВ «Порше Лізинг Україна» у відзиві на касаційну скаргу просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову – без змін. Відзив на касаційну скаргу мотивовано тим, що договір про фінансовий лізинг, укладений 08 жовтня 2012 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та Дьяченком А. А., є нікчемним з моменту його укладення, тобто з дати підписання договору. Перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання (частина третя статті 261 ЦК України). Враховуючи те, що виконання договору між сторонами розпочалося з дня його укладення (08 жовтня 2012 року), тому суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що відносно вимог позивача про застосування наслідків нікчемного (недійсного) правочину строк позовної давності сплив.  
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами встановлено, що 08 жовтня 2012 року Дьяченко А. А. (лізингоотримувач) та ТОВ «Порше Лізинг Україна» (лізингодавець) уклали договір про фінансовий лізинг №00005823, згідно з умовами якого лізингодавець передав лізингоотримувачу автомобіль марки Audi A5 Sportback 1,8 TFSI, 2012 року виробництва, шасі № НОМЕР_1 , двигун № CJE 033285, реєстраційний номер НОМЕР_4 , вартістю 53 980,00 дол. США. Умовами лізингу передбачено авансовий платіж у розмірі 35 087,00 дол. США, кількість платежів – 60 строком на 60 місяців зі сплатою лізингового платежу у розмірі 679,21 дол США, адміністративний платіж – 809,40 дол. США (а. с.6-20 т.1).
Згідно з актом прийому-передачі від 08 жовтня 2012 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» передало, а Дьяченко А. А. прийняв об`єкт лізингу автомобіль Audi A5 Sportback 1,8 TFSI, 2012 року виробництва, номер кузова №  НОМЕР_1 , реєстраційний знак НОМЕР_4 (а. с. 157, т. 1).
17 жовтня 2012 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» отримало від Дьяченка А. А. платіж у сумі 9 397,76 грн за комплектуючі вироби до автомобіля, що підтверджується рахунком фактурою від 17 жовтня 2012 року № 12101723 (а. с. 186, т. 1).
10 жовтня 2012 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» придбало у ТОВ «Ауді-Центр Київ» автомобіль засіб Audi A5 Sportback за 366 614,17 грн (а. с. 4, 5, т. 2).
03 серпня 2015 року між Дьяченком А. А., ТОВ «Порше Лізинг Україна» та Дяченко О. І. укладено додаткову угоду № 1/1 до договору про фінансовий лізинг від 08 жовтня 2012 року № 00005823, яким змінено строк дії лізингу на – 84 місяці, встановлено розмір лізингових платежів – 495,10 дол. США (а. с. 21-24, т. 1). 
На виконання умов зазначеного договору про фінансовий лізинг Дьяченком А. А. сплачено лізингових та адміністративних платежів в сумі, еквівалентній 32 500,01 дол. США, авансовий платіж в сумі еквівалентній 35 087,00 дол. США, а загалом 67 587,01 дол. США, а також вартість доукомплектовання об`єкту лізингу в сумі 9 397,76 грн.
30 травня 2017 року об`єкт лізингу вилучено у Дяченка А. А. та повернуто ТОВ «Порше Лізинг Україна». Акт вилучення не складався, дефекти та вартість їх усунення не визначалися.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Перевіривши доводи касаційної скарги у межах та з підстав касаційного перегляду, вивчивши аргументи, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Частиною першою статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції в повній мірі не відповідає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Щодо позовної вимоги про застосування наслідків нікчемного правочину 
У справі встановлено, що договір про фінансовий лізинг від 08 жовтня 2012 року №00005823, укладений між Дьяченком А. А. (лізингоотримувач) та ТОВ «Порше Лізинг Україна» (лізингодавець), є нікчемний, оскільки сторони не додержалися вимог статей 799 та 806 ЦК України про нотаріальне посвідчення такого договору. 
У разі застосування реституції за нікчемним договором лізингу лізингодавець зобов`язаний повернути лізингоодержувачу сплачені ним платежі на виконання умов договору, а лізингоодержувач, у свою чергу, зобов`язаний повернути лізингодавцю передане за договором майно, а саме об`єкт лізингу, яким він користувався. 
Отже, позовні вимоги Дьяченка А. А. про стягнення з ТОВ «Порше Лізинг Україна» коштів, сплачених ним за нікчемним договором, є обґрунтованими.
Установлено, що ТОВ «Порше Лізинг Україна» заявило про застосування позовної давності (а. с. 100, т. 1).
Відповідно до статей 256, 257, 260 ЦК України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цьогоКодексу.
Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку (статті 25 -254 ЦК України).
Згідно із частинам першою та третьою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання.
Судами встановлено, що виконання договору між сторонами розпочалося з дня його укладення, тобто – з 08 жовтня 2012 року. Із позовом Дьяченко А. А. звернувся 28 лютого 2017 року, тобто із пропуском строку позовної давності. 
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.Договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 626-629 ЦК України).
Відповідно до частин другої-четвертої статті 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Так, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.
Таким чином, підставами для відмови в позові у зв`язку з пропуском позовної давності є наступні факти: доведеність порушення цивільного права або інтересу, за захистом якого особа звернулася до суду, закінчення перебігу встановленого законодавством строку звернення до суду, відсутність поважних причин його пропуску, заява сторони у справі про застосування позовної давності.
Апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, належним чином оцінивши докази, подані сторонами, з урахуванням встановлених обставин, обґрунтовано виходив із того, що відносно вимог про застосування наслідків нікчемного (недійсного) правочину сплив строк позовної давності, про застосування наслідків якої заявлено стороною у спорі, що є правовою підставою для відмови у задоволенні такої позовної вимоги.
Наведене відповідає усталеній практиці Верховного Суду, зокрема, постановам від 04 грудня 2019 року у справі № 234/13519/16-ц (провадження № 61-14512св18), від 18 березня 2020 року у справі № 755/612/16-ц (провадження № 61-14687св19), від 22 грудня 2021 року у справі № 334/1662/19 (провадження № 61-12403св21). 
Доводи касаційної скарги про те, що початок строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту, коли позивач дізнався про порушення свого права – із кінця 2016 року, є необґрунтованими, оскільки протирічать приписам частини третьої статті 261 ЦК України. 
Доводи касаційної скарги щодо пропуску ТОВ «Порше Лізинг Україна» строку на апеляційного оскарження, є безпідставними, оскільки апеляційний суд поновлюючи строк на апеляційне оскарження, належним чином обґрунтував поважність пропуску цього строку.
Щодо повороту виконання судового рішення 
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду не може у повній мірі погодитися із визначеним судом апеляційної інстанції розміром коштів, які підлягають стягненню із Дьяченка А. А. на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» у порядку повороту виконання судового рішення, з огляду на наступне.
Поворот виконання рішення – це процесуальна форма захисту прав боржника. Воно можливе лише після набрання судовим рішенням законної сили. Його суть зводиться до повернення стягувачем боржнику всього одержаного за скасованим рішенням.
У Рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року              № 13-рп/2011 у справі за конституційним зверненням військової частини А 1080 щодо офіційного тлумачення положення пункту 28 частини першої статті 293 ЦПК України у взаємозв`язку з положеннями пунктів 2, 8 частини третьої статті 129 Конституції України вказано, що поворот виконання рішення  – це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.
Відповідно до частини першої статті 444 ЦПК України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: закриває провадження у справі; залишає позов без розгляду; відмовляє в позові повністю; задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.
За змістом частин першої-третьої статті 444 ЦПК України поворот виконання рішення, якщо цього вимагає відповідач, можливий у будь-якому випадку, незалежно від того, в якому порядку (апеляційному, касаційному чи за нововиявленими обставинами) скасовано судове рішення.
Судами встановлено, що 30 вересня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Лановенко Л. О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 63169866 щодо виконання виконавчого листа № 405/1018/17, виданого Ленінським районним судом м. Кіровограда, про стягнення із ТОВ «Порше Лізинг Україна» на користь Дьяченка А. А. суми авансового платежу за договором про фінансовий лізинг  від 08 жовтня 2012 року № 00005823 в еквіваленті 35 087,00 дол. США, що за курсом Національного банку України на день розгляду справи становить 977 551,88 грн, частини викупної вартості об`єкту лізингу в еквіваленті 32 500,01 дол. США, що за курсом Національного банку України на день розгляду справи становить 905 476,27 грн, а також вартості його доукомплектовання в сумі 9 397,76 грн. 
18 грудня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Лановенко Л. О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 63169866, якою виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 405/1018/17, виданого Ленінським районним судом м. Кіровоград, закінчено. У цій постанові про закінчення виконавчого провадження зазначено, що боржником в повному обсязі виконано рішення; витрати виконавчого провадження стягнуто в повному обсязі; основна винагорода приватного виконавця стягнута в повному обсязі (а. с. 130, т. 4). 
Списані із рахунку ТОВ «Порше Лізинг Україна» грошові кошти у сумі 2 083 947,50 грн складаються із: 1) коштів, стягнутих із боржника на виконання судового рішення, – 1 892 425,91 грн (977 551,88 грн + 905 476,27 грн + 9 397,76 грн), 2) винагороди приватного виконавця – 189 242,59 грн (1 892 425,91 грн x 10 %), 3) витрат виконавчого провадження – 2 279,00 грн. 
Задовольняючи заяву ТОВ «Порше Лізінг Україна» про поворот виконання рішення, суд апеляційної інстанції помилково стягнув із Дьяченка А. А. на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» грошові кошти у розмірі 191 521,59 грн (189 242,59 грн + 2 279,00 грн), які є основною винагородою приватного виконавця та витратами виконавчого провадження, не врахувавши при цьому, що вказані кошти не підлягають перерахуванню стягувачу, а тому вони не можуть бути стягнуті із останнього у порядку повороту виконання рішення, оскільки вказані кошти не є коштами, які були стягнуті за рішенням суду, яке скасовано.
Враховуючи те, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права, оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції у частині здійснення повороту виконання рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 грудня 2017 року та постанови Кропивницького апеляційного суду від 12 серпня 2020 року підлягає зміні шляхом викладення абзаців 6, 7 резолютивної частини оскаржуваної постанови у наступній редакції: здійснити поворот виконання рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 грудня 2017 року та постанови Кропивницького апеляційного суду від 12 серпня 2020 року шляхом повернення стягнутих грошових сум у розмірі 1 892 425,91 грн; стягнути із Дяченка А. А. на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» кошти у розмірі 1 892 425,91 грн.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно з частинами першою, четвертою статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Враховуючи наведене, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, постанова апеляційного суду у частині вирішення питання про поворот виконання рішення – змінні шляхом викладення резолютивної частини в новій редакції, в іншій частині – залишенню без змін. 
 
Керуючись статтями 402, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Дьяченка Андрія Анатолійовича на постанову Кропивницького апеляційного суду від 29 вересня 2021 року задовольнити частково. 
Постанову Кропивницького апеляційного суду від 29 вересня 2021 року змінити.
Абзаци 6, 7 резолютивної частини постанови Кропивницького апеляційного суду від 29 вересня 2021 року викласти в наступній редакції: 
Здійснити поворот виконання рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 грудня 2017 року та постанови Кропивницького апеляційного суду від 12 серпня 2020 року шляхом повернення стягнутих грошових сум у розмірі 1 892 425,91 грн.
Стягнути із Дяченка Андрія Анатолійовича на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» кошти у розмірі 1 892 425,91 грн.
В іншій частині постанову Кропивницького апеляційного суду від 29 вересня 2021 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                  М. Є. Червинська
 
Судді:                                                                            С. Ю. Бурлаков
 
                                                                                                        А. Ю. Зайцев
 
                                                                                          Є. В. Коротенко
 
                                                                                     В. М. Коротун