______

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2022 року                                                                                   
м. Чернівці
Справа № 726/649/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого         Одинака О. О. 
суддів Кулянди М.І., Литвинюк І.М.
секретар Тодоряк Г.Д.

позивач   ОСОБА_1 

відповідач Головне управління Держземгеокадастру у Чернівецькій області

апеляційна скарга  ОСОБА_1 на ухвалу Садгірського районного суду міста Чернівці від 1 липня 2022 року

головуючий в суді першої інстанції суддя Проскурняк І.Г.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2022 року  ОСОБА_1  звернулася до суду із позовом до Головного управління Держземгеокадастру у Чернівецькій області.

Згідно з позовними вимогами позивачка просила:
-скасувати реєстрацію земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_1 , площею 00864 га, кадастровий номер 7310136900:44:002:1051 шляхом виключення з Державного земельного кадастру відомостей про реєстрацію вказаної земельної ділянки;

-скасувати записи у Поземельній книзі, зобов`язавши державного кадастрового реєстратора Головного управління Держземгеокадастру у Чернівецькій області внести до Державного земельного кадастру відомості про скасування в Поземельній книзі записів щодо державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 7310136900:44:002:1051
29 червня 2022 року позивачкою було подано до суду заяву про забезпечення вищевказаного позову, в якій остання просила забезпечити позов шляхом заборони вчинення будь – яких дій у Державному земельному кадастрі щодо земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_1 , площею 00864 га, кадастровий номер 7310136900:44:002:1051, а також заборони внесення будь – яких змін і записів у Поземельній книзі щодо земельної ділянки з кадастровим номером 7310136900:44:002:1051. 
Позивачка  зазначала, що рішенням Садгірського районного суду м.Чернівці від 30 квітня 2009 року визнано за нею право власності на житловий будинок літ.А, загальною площею 106,9 кв.м. та житловою площею 60.60 кв.м., а також літню кухню літ.Б, сараї літ.В,Г,Д, гараж літ.Е, вбиральню літ.Ж, залишивши при цьому будинку поштову адресу АДРЕСА_1 .
Її житловий будинок розташований по сусідству з житловим будинком, який розташований за адресою АДРЕСА_1 , право власності на який було визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках, а саме по 1/2 частки кожному. Згодом ОСОБА_3 подарував ОСОБА_2 належну йому частку будинку.  
Зазначала, що між нею та ОСОБА_2 існує спір щодо меж земельних ділянок.   
Вона дізналася від дочки ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_2 домовилась із відповідачем у даній справі про здійснення дій щодо відчуження, перепису, поділу спірної земельної ділянки.
Вказувала, що у неї виникли побоювання та занепокоюваня з приводу того, що за згодою та участю відповідача можуть бути вчинені будь – які зміни щодо спірної земельної ділянки і в результаті цього можуть бути внесені відповідні записи до Державного земельного кадастру та зміни у Поземельній книзі, що ускладнить виконання рішення суду у випадку задоволення її позову. А також створить ще ряд позовів, які вона змушена буде заявляти для захисту свого права, щодо можливості використати своє право на отримання безоплатно у власність спірної земельної ділянки.
Підставою забезпечення позову є обгрунтоване припущення заявника, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушення чи оспорювання прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Садгірського районного суду міста Чернівці від 1 липня 2022 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.
Ухвала суду мотивована тим, що  позивачем, в порушення вимог статті 151 ЦПК України не зазначено, яким саме чином, на його думку, невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду і які є підстави для таких припущень.
Позивачкою в заяві про забезпечення позову належним чином не обґрунтовано необхідність застосування виду забезпечення позову у вигляді заборони вчинення певних дій. Припущення про можливе невиконання чи утруднення виконання рішення суду не є достатньо обґрунтованим, адже заява не містить відповідних доказів з цього приводу.
Отже, оскільки подана заява є безпідставною та відсутні факти, які б вказували на існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні заяви позивачки про забезпечення позову.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та задовольнити заяву про забезпечення позову в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції постановив ухвалу з порушенням норм матеріального та процесуального права.
На сьогоднішній день існує реальна ймовірність того, що поки позивачка буде відстоювати свої порушені права в суді, з боку відповідача будуть вчинені певні дії з приводу спірної земельної ділянки в позасудовому порядку. 
Суд відмовив у задоволенні заяви без будь-якої аргументації, навіть не вивчаючи детально заяву позивачки про забезпечення позову та можливість настання негативних наслідків для виконання рішення суду у випадку, якщо така заборона не буде вжита судом. 
Відповідач, знаючи про існування заявленого позивачкою до нього вказаного позову, вживає всіх заходів, щоб здійснити закриття запису у Поземельній книзі шляхом реєстрації ОСОБА_2 технічної документації щодо поділу спірної земельної ділянки, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 можуть бути не задоволені і тоді вона позбудеться можливості реалізувати її право на належне оформлення технічних документів щодо приватизації такої земельної ділянки.
Невжиття заходів забезпечення позову, які просить застосувати позивачка у своїй заяві, може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав ОСОБА_1 , за захистом яких вона звернулася до суду, адже у разі, якщо до закінчення розгляду спору у цій справі будуть внесені зміни в Поземельну книгу та зміни щодо державної реєстрації спірної земельної ділянки, то не зможе захистити або поновити свої права в межах цього одного судового провадження за її позовом без нових звернень до суду.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Інші сторони не подавали  відзив на апеляційну скаргу.
Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій 
Встановлено, що у травні 2022 року  ОСОБА_1  звернулася до суду із позовом до Головного управління Держземгеокадастру у Чернівецькій області.

Згідно з позовними вимогами позивачка просила:

-скасувати реєстрацію земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_1 , площею 00864 га, кадастровий номер 7310136900:44:002:1051 шляхом виключення з Державного земельного кадастру відомостей про реєстрацію вказаної земельної ділянки;

-скасувати записи у Поземельній книзі, зобов`язавши державного кадастрового реєстратора Головного управління Держземгеокадастру у Чернівецькій області внести до Державного земельного кадастру відомості про скасування в Поземельній книзі записів щодо державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 7310136900:44:002:1051

29 червня 2022 року позивачкою було подано до суду заяву про забезпечення вищевказаного позову, в якій остання просила забезпечити позов шляхом заборони вчинення будь – яких дій у Державному земельному кадастрі щодо земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_1 , площею 00864 га, кадастровий номер 7310136900:44:002:1051, а також заборони внесення будь – яких змін і записів у Поземельній книзі щодо земельної ділянки з кадастровим номером 7310136900:44:002:1051. 
Рішенням Садгірського районного суду міста Чернівці від 20 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради, ОСОБА_2 про визнання незаконним і скасування рішення про затвердження технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку задоволено.
Визнано незаконним та скасовано рішення Чернівецької міської ради VII скликання від 23 липня 2020 року №2290 в частині, а саме пункт 7 (7.1-7.2) даного рішення, яким було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,0864 га, кадастровий номер 7310136900:44:002:1051, та передачі ОСОБА_2 безоплатно у власність вказаної земельної ділянки.
Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 53691021 від 20 серпня 2020 року про внесення до Державного реєстру права власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,0864 га, кадастровий номер 7310136900:44:002:1051, за ОСОБА_2 .
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при постановленні ухвали

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.
Частиною першою статті 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений частиною першою статті 150 цього Кодексу, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
Відповідно до вимог частини третьої статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.
При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.
Такий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 12 липня 2022 року у справі  № 199/9643/21.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам закону.
Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що вказана заява не містить наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного зазначеного виду забезпечення позову, а також посилався на те, що припущення про можливе невиконання чи утруднення виконання рішення суду не є достатньо обґрунтованим, адже заява не містить відповідних доказів з цього приводу.
При цьому безпідставним є аргумент заяви про забезпечення позову, в якому позивачка обгрунтовувала наявність у неї побоювань щодо ускладнення чи не виконання рішення суду, у випадку задоволення її позову у зв`язку із тим, що їй стало відомо про наміри відповідача на підставі домовленості із ОСОБА_2 щодо здійснення дій щодо відчуження, перепису, поділу спірної земельної ділянки.
У відповідності з наведеним у статті 1 Закону України від 07.07.2011 №3613-VI «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.
Частинами першою, четвертою, сьомою, дев`ятою статті 9 вищеназваного Закону встановлено, що внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Державний кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки.
Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян чи їх об`єднань у діяльність Державного кадастрового реєстратора, пов`язану із здійсненням державної реєстрації земельних ділянок, забороняється.
Державна реєстрація земельних ділянок, обмежень у їх використанні, ведення поземельних книг, внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки здійснюються Державними кадастровими реєстраторами, які здійснюють свою діяльність за місцем розташування земельної ділянки (район, місто республіканського значення Автономної Республіки Крим, місто обласного значення).
Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про Державний земельний кадастр» документи, які є підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру, мають відповідати таким вимогам: текст документів має бути написаний розбірливо; документи не мають містити підчищення або дописки, закреслені слова чи інші не обумовлені в них виправлення, орфографічні та арифметичні помилки, бути заповнені олівцем, а також з пошкодженнями, які не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст; документи мають відповідати законодавству.
Згідно частини 3 статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою:  особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи;  власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи;  органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності);  замовником технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель (у разі внесення до Державного земельного кадастру за результатами проведення інвентаризації земель масиву земель сільськогосподарського призначення відомостей про земельну ділянку, що входить до такого масиву);  замовника документації із землеустрою, за якою здійснюється формування земельної ділянки державної, комунальної власності, у випадках, коли розроблення такої документації відбувається без дозволу органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування;  власника земельної частки (паю) або його спадкоємця (у разі формування земельної ділянки в порядку виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв);  особи, визначені частиною першою статті 118 Земельного кодексу України, у тому числі власника нерухомого майна (будівлі, споруди), розташованої на земельній ділянці, що надається (передається) із земель державної чи комунальної власності, або його спадкоємця.
Наявним в матерілах справи рішенням Садгірського районного суду міста Чернівці від 20 квітня 2021 року скасовано рішення Чернівецької міської ради VII скликання від 23 липня 2020 року №2290 в частині передачі ОСОБА_2 безоплатно у власність спірної земельної ділянки та рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер 53691021 від 20 серпня 2020 року про внесення до Державного реєстру права власності на земельну ділянку за ОСОБА_2 .
Оскільки рішення органу місцевого самоврядування, на підставі яких ОСОБА_2 набула право власності на спірну земельну ділянку та зареєструвала таке право власності в Державному реєстрі, були скасовані, отже остання на день подання позову ОСОБА_1 до Головного управління Держземгеокадастру у Чернівецькій області про скасування державної реєстрації земельної ділянки шляхом закриття поземельної книги та зобов`язання вчинити певні дії не була та не є власником спірної земельної ділянки. Саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість подання ОСОБА_2 відповідних документів з метою внесення відповідачем змін до Державного земельного кадасту, що створить перешкоди до виконання судового рішення з огляду на відсутність у ОСОБА_2 права власності на таку земельну ділянку, не може бути достатньою підставою для задоволення відповідної заяви, оскільки є необґрунтованим належними та допустимими доказами припушенням.
Інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм процесуального та матеріального права.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Враховуючи наведене вище, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу залишити без змін.
Керуючись ст.ст.367,368,374,375,381,382 ЦПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Садгірського районного суду міста Чернівці від 1 липня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 25 серпня 2022 року

Головуючий                                                         О.О. Одинак 

Судді:                                                                  М.І. Кулянда

                                        І.М. Литвинюк