Справа № 303/1380/21

Закарпатський апеляційний суд

  П  О  С  Т  А  Н  О  В  А 
І м е н е м У к р а ї н и

04.05.2022                 м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подала адвокатка Компанієць Н. Г.,
                                                 в с т а н о в и в :
Постановою судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 квітня 2021 року провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, відносно
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України, працівниці магазину «Світ м`яса»,

закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 745808 від 12.02.2021, 05 лютого 2021 року, приблизно о 18 год 30 хв, громадянка ОСОБА_1 , удома зі своєю мамою - громадянкою ОСОБА_2 , без причин вчинила сварку, в ході якої ображала її нецензурними словами, чинила моральний та психологічний тиск.
В апеляційній скарзі представниця особи, в інтересах якої розглядається апеляційна скарга ОСОБА_2 , адвокатка Компанієць Н. Г., вказує на те, що постанова судді є необґрунтованою та підлягає скасуванню. Стверджує, що висновки місцевого суду про те, що у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, у чому саме полягали неправомірні діяння ОСОБА_1 , відносно якої був складений протокол, не відповідає нормам процесуального права. Зазначає, що вказаний протокол є належним доказом у справі, при цьому з письмових пояснень потерпілої та свідків убачається, які саме діяння вчинені ОСОБА_1 . Крім того, апелянтка звертає увагу на те, що особа, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, визнала, що 05.02.2021 її матір вчергове вчинила дивні речі. Однак суд це не врахував, а також залишив поза увагою і те, що ОСОБА_1 у своїх поясненнях визнала, що не дозволяє користуватись своїй матері ванною кімнатою, оскільки боїться, що та буде торкатися її особистих речей та спричинить своїми діями безлад. Апелянтка вважає, що саме у зазначеному полягає шкода, завдана потерпілій у результаті дій ОСОБА_1 , адже її матір позбавлена можливості задовольняти свої природні потреби у цивілізований спосіб, від чого страждає. Дії ОСОБА_1 щодо заборони матері користуватись ванною кімнатою вчинені умисно, є негуманними і являють собою одну з форм домашнього насильства, яке повинно бути караним. На переконання апелянтки, суд першої інстанції зробив висновки про причини конфлікту виключно на підставі доводів ОСОБА_1 та її захисника, не з`ясувавши належним чином конкретно підстави звернення до правоохоронних органів. Адвокатка Компанієць Н. Г. звертає увагу і на те, що висновок суду про те, що заяву було подано донькою потерпілої, а не особисто нею, спростовується наявними у справі письмовими поясненнями, які надала особисто потерпіла, яка фактично заявила про подію, що мала місце 05 лютого 2021 року. При цьому, апелянтка стверджує, що суд вийшов за межі своїх повноважень, оцінюючи цивільний спір між сторонами щодо наміру виселити ОСОБА_1 з будинку, який належить її сестрі - ОСОБА_3 . Зазначає, що окрім вищевказаного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про зацікавленість свідків. Такі твердження, на думку адвокатки Компанієць Н. Г., не можуть бути використані як підстава для встановлення відсутності складу адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_1 , позаяк зацікавленість свідків - дітей потерпілої, є виключно у тому, аби захистити свою матір від доньки. Враховуючи вищевказане, апелянтка просить оскаржувану постанову скасувати, ухвалити нову, якою ОСОБА_1 визнати винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, інтересів якої стосується судове рішення - ОСОБА_2 та її представниці, адвокатки Компанієць Н. Г., неявка яких, з огляду на положення ч. 6 ст. 294 КУпАП, не перешкоджає її розгляду. При цьому, береться до уваги те, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, жодних заяв та клопотань про відкладення судового розгляду від вказаних осіб до суду не надходило. 
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП серед завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та її вирішення у відповідності із законом.
Відповідно до  ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винувата вказана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці відомості встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
З огляду на зміст ст. ст. 7, 254, 279 КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення та в межах цього протоколу, який фактично слугує підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Апеляційний суд, враховуючи вимоги вищевказаних статей, погоджується з тим, що протокол про адміністративне правопорушення повинен бути складений у відповідності до ст. 256 КУпАП, яка регламентує, що у протоколі зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається у протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. 
Апеляційний суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази на предмет належності, достовірності та достатності, визнає, що місцевий суд дав належну, об`єктивну оцінку кожному процесуальному документу, який міститься у матеріалах справи, відтак встановив, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення. Висновки суду першої інстанції у цій частині апеляційний суд визнає обґрунтованими, доводи апелянтки про їх сумнівність - такими, що не знайшли свого підтвердження.
Суд, у відповідності до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Апеляційний суд вважає, що дії ОСОБА_1 безпідставно кваліфіковано за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме: вчинення домашнього насильства, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілій.
Так, з протоколу про адміністративне правопорушення убачається, що 05 лютого 2021 року, приблизно о 18 год 30 хв, громадянка ОСОБА_1 , удома зі своєю мамою - громадянкою ОСОБА_2 , без причин вчинила сварку, у ході якої ображала її нецензурними словами, чинила моральний та психологічний тиск.
При цьому, з наявної у матеріалах справи заяви ОСОБА_4 (яка також є донькою ОСОБА_2 ) направленої до правоохоронних органів убачається, що адміністративне правопорушення було вчинене ОСОБА_1 30.01.2021. Зі слів заявниці, навідавши свою матір - ОСОБА_4 , вона вчергове побачила її побиту. Стверджує, що сестра - ОСОБА_1 тривалий час за місцем свого проживання систематично вчиняє домашнє насильство відносно їхньої матері, а саме діяння психологічного, фізичного насильства. (а. с. 3, 4).
У своїх письмових поясненнях ОСОБА_1 підтвердила факт проживання за вказаною у протоколі про адміністративне правопорушення адресою спільно зі своєю матір`ю - ОСОБА_2 , братом та його сім`єю. ОСОБА_1 не заперечила ту обставину, що між нею, сестрою та матір`ю склалися неприязні стосунки. Однак, факт вчинення будь-якого насильства відносно матері вона заперечує. Разом з тим, підтверджує, що сварка між ОСОБА_1 та сестрою, - ОСОБА_4 мала місце 05.02.2021 (а. с. 8, 9).
З письмових пояснень ОСОБА_2 убачається, що її донька - ОСОБА_1 забороняє користуватися побутовою технікою, ванною кімнатою, у побуті не допомагає, а подекуди навіть штовхає ОСОБА_2 чи чинить щодо неї психологічний тиск. Зазначає, що 05.02.2021 донька ОСОБА_5 вчергове без причини вчинила сварку, під час якої ображала ОСОБА_2 нецензурними словами (а. с. 9).
Письмові пояснення ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , та ОСОБА_2 є ідентичними за змістом (а. с.10, 11).
З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд вважає, що викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини діяння, а саме те, що ОСОБА_1 ображала свою матір - ОСОБА_2 нецензурними словами, чинила моральний та психологічний тиск, що мало місце 05.02.2021, свідчать про те, що ці діяння не підпадають під ознаки правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173- 2 КУпАП, а саме: вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису. Так, апеляційний суд визнає, що у протоколі взагалі відсутні будь-які відомості про те, який саме психологічний чи моральний тиск був вчинений відносно ОСОБА_2 , у чому полягли дії ОСОБА_1 та яку шкоду вона завдала потерпілій своїми діями. 
З огляду на вищезазначене, апеляційний суд звертає увагу на те, що обставини вчинення адміністративного правопорушення повинні бути викладені у протоколі про адміністративне правопорушення чітко та коректно, з належним формулюванням складу адміністративного правопорушення у відповідності до змісту диспозиції статті (частини статті) КУпАП, що передбачає відповідальність за його вчинення.
За змістом диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, об`єктивна сторона правопорушення полягає в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особою, стосовно якої він винесений, не проходження корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї.
Таким чином, обов`язковою умовою настання відповідальності за цією статтею є, зокрема, вчинення дій, внаслідок яких могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілої.
Однак, обставини адміністративного правопорушення, на переконання апеляційного суду, викладені у протоколі відносно ОСОБА_1 не коректно, без належного формулювання складу адміністративного правопорушення, яке не відповідає змісту диспозиції ч. 1 ст.173-2 КУпАП.
У відповідності до практики Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» серед іншого зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
При цьому, на переконання апеляційного суду, інші докази, зокрема пояснення потерпілої ОСОБА_2 , та свідків події - ОСОБА_4 і ОСОБА_6 , не можуть слугувати підставою для висновку, що ОСОБА_1 вчинила відносно своєї матері - ОСОБА_2 діяння, передбачене саме за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Дослідивши зміст письмових пояснень вказаних осіб та взявши до уваги пояснення, надані ними безпосередньо під час розгляду справи у суді першої інстанції, апеляційний суд оцінює їх критично, адже зміст пояснень свідчить про те, що свідки події - ОСОБА_4 та ОСОБА_6 є зацікавленими особами, більш того, між ними та ОСОБА_1 тривалий час взаємно існують неприязні стосунки, через що часто виникають непорозуміння та нерідко конфлікти. Апеляційний суд бере до уваги те, що під визначенням «конфлікт» (лат. conflictus - зіткнення, сутичка) слід розуміти зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями. Отже, різниця у тому, що насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплене агресією і бажанням завдати шкоди.
У цьому випадку підтвердженим залишається той факт, що атмосфера взаєморозуміння між ОСОБА_2 та особою, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 - відсутня, при цьому, конфлікт між ними був, однак, не кожен конфлікт, на переконання суду, є домашнім насильством у розумінні норм Закону.
Отже, апеляційний суд вважає правильними висновки суду першої інстанції у тій частині, що в матеріалах справи немає достатньо доказів, на підставі яких суд може констатувати наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого саме за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Окрім цього, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апелянтки про те, що суд першої інстанції зробив висновки про причини конфлікту виключно на підставі доводів ОСОБА_1 та її захисника, не з`ясувавши належним чином конкретно підстави звернення до правоохоронних органів з огляду на таке.
За змістом ст. 269 КУпАП потерпілим вважається особа, якій адміністративним правопорушенням заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду. У протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_2 вважається потерпілою у справі. Дослідивши докази, які наявні у матеріалах справи, апеляційний суд звертає увагу на те, що жодних заяв до правоохоронних органів про вчинення відносно ОСОБА_2 якого-небудь насильства з боку ОСОБА_1 потерпіла не подавала. Водночас, у матеріалах справи міститься заява її доньки - ОСОБА_4 , яка у судовому засіданні підтвердила, що перебуває з ОСОБА_1 у неприязних стосунках, між ними має місце конфлікт через проживання останньої у будинку, який належить заявниці. Апеляційний суд бере до уваги те, що рішення відносно викладених у заяві ОСОБА_4 обставин, правоохоронними органами не приймалось. Між тим, з оскаржуваної постанови убачається, що будь-яких свідчень з приводу події, яка мала місце саме 05.02.2021, ОСОБА_2 у суді першої інстанції взагалі не давала.
Безпідставними апеляційний суд визнає твердження апелянтки про те, що місцевий суд вийшов за межі своїх повноважень, оцінюючи цивільний спір між сторонами щодо намір виселити ОСОБА_1 з будинку, який належить її сестрі - ОСОБА_3 . Вказані доводи жодним чином не впливають на висновки суду першої інстанції про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Апеляційний суд констатує, що суд першої інстанції, вказавши у своєму рішенні про відсутність достатніх доказів, які би підтвердили факт порушення ОСОБА_1 вищевказаних вимог, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, беззаперечно дійшов правильного та обґрунтованого рішення.
Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину в справі.
Згідно зі ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, тому суд, приймаючи рішення, виходить із встановлених та перевірених у суді доказів.
Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
З огляду на наведене вище, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції як законна та обґрунтована підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга - без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
                                                        П О С Т А Н О В И В :
      
Апеляційну скаргу, яку подала адвокатка Компанієць Н. Г. в інтересах ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 квітня 2021 року про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 , - залишити без зміни.
          Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН