ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2022 року 
м. Київ
справа № 160/6770/21
касаційне провадження № К/990/533/22 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Гончарової І.А., 
суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 липня                  2021 року (головуючий суддя - Маковська О.В.)
та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Юрко І.В.; судді - Чабаненко С.В.,                  Чумак С.Ю.)
у справі № 160/6770/21
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроцентр «Раївський»
до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Агроцентр «Раївський» (далі - ТОВ «Агроцентр «Раївський»; позивач; платник) звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі - ГУ ДПС у Дніпропетровській області; відповідач; контролюючий орган) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 02 квітня 2021 року № 0042400705, від 02 квітня 2021 року № 0042390705 та від 02 квітня               2021 року № 0042370705.

Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 14 липня 2021 року позовну заяву задовольнив.  

Третій апеляційний адміністративний суд постановою від 02 грудня 2021 року рішення суду першої інстанції залишив без змін.

ГУ ДПС у Дніпропетровській області звернулося до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 липня 2021 року, постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі. 

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права. При цьому наголошує на фіктивному характері оспорюваних господарських операцій. 

Верховний Суд ухвалою від 24 січня 2022 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ГУ ДПС у Дніпропетровській області.

14 лютого 2022 року від позивача надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому він зазначив, що доводи касаційної скарги не спростовують правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, а також наголосив на реальності оспорюваних поставок.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій з`ясовано, що відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Агроцентр «Раївський» з питань здійснення контролю за додержанням вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи ДПС, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків, зборів та інших платежів, установлених законодавством за період з 01 січня 2017 року по              31 грудня 2019 року, за результатами якої складено акт від 09 березня 2021 року             № 842/04-36-07-05/34359005.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог пункту 188.1 статті 188,             пункту 189.1 статті 189, пунктів 198.2, 198.3, 198.5, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України) у зв`язку з неправомірним формуванням податкового кредиту з податку на додану вартість на підставі податкових накладних, виписаних Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Степова» за наслідками постачання добавки органічної (ТУУ 20.1-31370953-002), з огляду на фіктивний характер проведених поставок.  

Обґрунтовуючи свою позицію, контролюючий орган звертав увагу на наявність кримінальних проваджень, де фігурує контрагент ТОВ «Агроцентр «Раївський» по ланцюгу постачання, а також зазначав, що позивачем не надано до перевірки первинні документи щодо обстежень земельних ділянок на вміст в ґрунті азоту і відносні темпи надходження, розкладання та використання його рослинами, чим порушено норми Закону України від 02 березня 1995 року № 86/95-ВР «Про пестициди та агрохімікати» (далі - Закон № 86/95-ВР).

Крім того, відповідач дійшов висновку про недотримання платником правил                пункту 120-1.2 статті 120-1, пункту 201.10 статті 201 ПК України з огляду на нездійснення реєстрації податкових накладних внаслідок заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість.

На підставі зазначеного акта перевірки ГУ ДПС у Дніпропетровській області 02 квітня 2021 року прийнято податкові повідомлення-рішення: № 0042390705, згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 13568001,00 грн за основним платежем та 3396500,25 грн за штрафними (фінансовими) санкціями; № 0042370705, згідно з яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на 1226047,00 грн; № 0042400705, згідно з яким застосовано суму штрафних санкцій у розмірі 2120,50 грн.

Надаючи оцінку правомірності прийняття відповідачем оскаржуваних актів індивідуальної дії, Верховний Суд виходить із такого.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 996-XIV) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Аналіз наведених норм свідчить на користь висновку про те, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податку.

В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю.

Застосовуючи зазначені правила оподаткування при оцінці оспорюваних господарських операцій, судові інстанції встановили, що вони є реальними та підтверджуються долученими платником до матеріалів справи належним чином оформленими копіями документів, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку та які містять достатні дані про зміст господарських операцій та їх учасників, підтверджують фактичність здійснення таких операцій, а саме: специфікацій; видаткових накладних; податкових накладних; платіжних доручень; банківських виписок. Поставка органічної добавки здійснювалася на умовах ЕХW (склади продавця): Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Веселе, вул. Токова, 2А. Отримання товару відображено в книзі складського обліку щодо приймання та видачі добавки органічної й оприбутковано за карткою рахунку 208 за 2019 рік. Якість товару засвідчена копіями сертифіката якості виробника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод біодобрив Тривко», сертифіката відповідності технічним умовам, технічними умовами ТУ У 20.1- 31370953-002:2017 зі змінами, погодженими Державним підприємством «Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації». Факт безпосереднього використання добавки органічної у сільськогосподарській діяльності позивача підтверджується копіями актів про використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин, а також лімітно-забірними картами.

Контролюючим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі. 

Не подано відповідачем і жодних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податку на додану вартість або можливої фіктивності його безпосереднього постачальника, як-от: пояснень посадової особи, відповідальної за здійснення фінансово-господарської діяльності контрагента ТОВ «Агроцентр «Раївський» в охоплений перевіркою період, щодо її непричетності до останньої, судових рішень, вироків тощо, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення платником розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

Посилання контролюючого органу на наявність кримінальних проваджень об`єктивно не прийнято до уваги судовими інстанціями, оскільки відповідно до положень частини шостої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, проте відповідачем, всупереч вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, такого доказу як вирок надано не було.

Оцінка документів як письмових доказів здійснюється відповідно до положень процесуального принципу допустимості доказів, закріпленого в статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, частиною другою якої визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Сам факт наявності кримінальних проваджень не є беззаперечним доказом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій, здійснених між платником та його контрагентом. Під час проведення господарських операцій платник податку може бути і необізнаним щодо дійсного стану правосуб`єктності свого постачальника (в тому числі по ланцюгу постачання) і реально отримати від нього товари/роботи/послуги, незважаючи на те, що контрагент можливо і має намір щодо порушення податкового законодавства.

Наведене правозастосування відповідає висновку Верховного Суду, викладеному, зокрема, в постановах від 09 липня 2020 року у справі № 826/9561/17, від 04 вересня 2020 року у справі № 1640/2783/18, від 25 вересня 2019 року у справі № 817/992/15.

Цілком правильно відхилено судами і посилання відповідача на порушення                          ТОВ «Агроцентр «Раївський» вимог Закону № 86/95-ВР, позаяк оцінка поведінки учасників податкових правовідносин здійснюється насамперед із застосуванням норм податкового, а не інших галузей законодавства. Для з`ясування змісту господарської операції необхідно брати до уваги термінологію та вимоги податкового законодавства, а обґрунтування податкових правопорушень не може здійснюватися з посиланням на недотримання норм інших галузей законодавства, зокрема екологічного. Тобто, порушення інших законодавчих вимог, дотримання яких не контролюється органами ДПС, не може бути підставою для збільшення грошових зобов`язань/зменшення розміру від`ємного значення за нормами ПК України.

За таких обставин висновок судів першої та апеляційної інстанцій про необґрунтованість доводів контролюючого органу щодо неправомірності відображення позивачем даних податкового обліку за здійсненими з Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Степова» господарськими операціями ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суди попередніх інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосували норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги ГУ ДПС у Дніпропетровській області без задоволення, а оскаржених судових рішень - без змін. 

Керуючись статтями 341, 343, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 липня                  2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                             І. А. Гончарова

Судді                                                                                                   І. Я. Олендер

                                                                                               Р. Ф. Ханова