ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2022 року

м. Київ
справа № 461/1390/16-а
адміністративне провадження № К/9901/18020/18 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді Кравчука В.М., суддів Єзерова А.А., Стародуба О.П., 

розглянув у попередньому судовому засіданні 
касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області 
на постанову Галицького районного суду м. Львова від 15.06.2016 (суддя Юрківа О.Р.) 
та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2016 (колегія у складі суддів Пліша М.А., Шинкар Т.І., Ільчишин Н.В.)
у справі № 461/1390/16-а
за позовом  ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області
треті особи – Львівський обласний військовий комісаріат, відділ примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Галицький відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції
про зобов`язання до вчинення дій.

І. РУХ СПРАВИ

1.          25.02.2016 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, за участю третіх осіб: ІНФОРМАЦІЯ_1 , відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, в якому просив зобов`язати відповідача здійснити розрахунок та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати частини пенсії, нарахованої за період з 11.10.1997 по 31.08.2004, в загальний період з 01.01.2001 по 13.12.2015 включно.
2.          Постановою Галицького районного суду м. Львова від 15.06.2016, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2016, позов задоволено. 
3.          04.01.2017 до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга відповідача на зазначені судові рішення. У касаційній скарзі відповідач просить скасувати оскаржувані рішення та прийняти нове, яким повністю відмовити у задоволенні позову.
4.          Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.02.2017 відкрито касаційне провадження. 
5.          У зв`язку з ліквідацією Вищого адміністративного суду України справу було передано для розгляду до Верховного Суду. 

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

6.          Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 , проходив військову службу в Збройних силах України. 
7.          15.09.1997 наказом заступника Міністра оборони України від №0355 його було звільнено у запас, а наказом командира військової частини НОМЕР_1 №184 від 01.10.1997 його виключено із списків особового складу частини з 10.10.1997. 
8.          Позивачу після звільнення зі служби ІНФОРМАЦІЯ_2 нараховано пенсію, як військовослужбовцю, що має право на пенсійне забезпечення згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» від 09.04.1992.
9.          У 2004 році позивачем було виявлено, що при нарахуванні йому пенсії Львівським обласним військовим комісаріатом не включено до грошового забезпечення, що враховується для обчислення пенсії, премію в розмірі 33,3% за підтримання бойової готовності і бездоганне виконання службових обов`язків. 
10.          22.12.2004 Личаківським районним судом м. Львова прийнято рішення у справі №2- 5587/04 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання права на перерахунок пенсії за вислугу років, яким позовні вимоги задоволено частково, а саме, визнано за ОСОБА_1 право на включення щомісячної премії до додаткових видів грошового забезпечення, з яких повинна обчислюватись пенсія за вислугою років; зобов`язано Львівський обласний військовий комісаріат перерахувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з врахуванням щомісячної премії в розмірі 33.3% за підтримання бойової готовності і бездоганне виконання службових обов`язків з дня призначення пенсії. Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 22.12.2004 не оскаржувалось та набрало законної сили. 
11.          Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 23.06.2013, винесеною за заявою головного державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу ДВС ГУЮ у Львівській області, змінено спосіб і порядок виконання рішення Личаківського районного суду м.  Львова від 22.12.2004 у справі №2-5587/04 шляхом зобов`язання ГУ ПФ України у Львівській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 за вислугу років з врахуванням щомісячної премії в розмірі 33,3% за підтримання бойової готовності і бездоганне виконання службових обов`язків з дня призначення пенсії. 
12.          Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 19.03.2015, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.06.2015, замінено сторону боржника у виконавчому провадженні з виконання рішення Личаківського районного суду м.  Львова від 22.12.2004 у справі №2-5587/04 із ІНФОРМАЦІЯ_1 на Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області.
13.          14.12.2015 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області сплачено на рахунок позивача 7117,40 грн на виконання рішення Личаківського районного суду м Львова від 22.12.2004 у справі №2-5587/04.

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

14.          В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що оскільки тривала невиплата йому пенсії за минулі періоди сталася з огляду на невиконання відповідачем рішення Личаківського районного суду м. Львова від 22.12.2004, відповідач зобов`язаний виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за весь період існування заборгованості.
15.          Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на правомірність його дій.

ІV. ОЦІНКИ СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

16.          Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, посилаючись на постанову Верховного Суду України від 18.11.2014 у справі № 21-518а14, дійшов висновку, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 46 Закону № 1058-ІV, статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення. 

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

17.          У касаційній скарзі відповідач посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права.
18.          Скаржник звертає увагу на те, що судами при ухваленні оскаржуваних рішень не взято до уваги, що позивач пропустив строк звернення до суду, а тому вимогу про здійснення розрахунку та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати частини пенсії, нарахованої за період з 11.10.1997 по 31.08.2004, в загальний період з 01.01.2001 по 13.12.2015 слід залишити без розгляду.
19.          Відповідач зазначає, що лише з 10.09.2015, на підставі постанови державного виконавця від 10.09.2015 ВП № 44573648 про заміну сторони у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 6/463/105/13, виданого 04.06.2014 Личаківським районним судом м. Львова, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області визначено як боржник у виконавчому провадженні.
20.          Після надходження зазначеної постанови ВП № 44573648 управлінням Пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області винесено рішення від 29.09.2015 про проведення перерахунку ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з урахуванням щомісячної премії в розмірі 33,3% за підтримання бойової готовності і бездоганне виконання службових обов`язків з дня призначення пенсії.
Отже, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області виконано рішення суду в межах повноважень.
21.          Вина Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо тривалого невиконання судового рішення відсутня, оскільки позивач обирав неправильний спосіб захисту (зміна способу виконання судового рішення, а не заміна сторони у виконавчому провадженні), стягувач недобросовісно користувався правами, передбаченими Законом України «Про виконавче провадження» та не здійснював належний контроль за виконанням даного судового рішення.
22.          Суди не зазначають, які строки виплати порушені Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області, тим більше, що перерахунок пенсії позивачу на виконання рішення Личаківського районного суду м. Львова від 22.12.2004 у справі № 5587/04 здійснено без тривалого зволікання рішенням від 29.09.2015 та відповідно до вимог чинного законодавства.
23.          Позивач відзиву на касаційну скаргу не подав.

VІ. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

24.          Верховний Суд перевірив доводи касаційної скарги, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права та дійшов таких висновків.
25.          Ключовим питанням у цій справі є вимога позивача про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати частини пенсії.
26.          Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19.10.2000 №  2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон № 2050-ІІІ).
27.          Згідно зі статтями 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
28.          Тобто стаття 2 Закону № 2050-ІІІ прямо передбачає, що під доходами, на які поширюються правила щодо компенсації втрат, у цьому Законі слід розуміти, зокрема, пенсії.
29.          Наведене дає підстави для висновку, що дія зазначеного Закону поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності й господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), і стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України та які (відповідні доходи) не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).
30.          Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону №2050-ІІІ компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (зокрема пенсії). Своєю чергою компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку та підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - органом Пенсійного фонду України) добровільно чи на виконання судового рішення.
31.          Пункти 1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 (далі – Порядок № 159) відтворюють положення Закону № 2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.
32.          Аналогічні висновки щодо застосування вказаних норм права викладено Верховним Судом, зокрема у постановах від 19.09.2019 у справі № 522/9778/16-а, від 14.07.2020 у справі №750/1512/16-а, від 11.12.2020 у справі № 200/10820/19-а, від 09.06.2021 у справі № 240/186/20 та від 17.11.2021 у справі № 460/4188/20.
33.          У справі, що розглядається, суди зазначили, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області виплачено позивачу 7117,40 грн заборгованості зі сплати пенсії, нарахованої за період з 11.10.1997 по 31.08.2004, лише 14.12.2015, однак при виплаті заборгованості не вирішено питання щодо компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням встановлених їх строків виплати.
34.          Доводи скаржника про те, що лише з 10.09.2015 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області визначено як боржник у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа №6/463/105/13 є безпідставними, оскільки за приписами частини 5 статті 15 Закону № 1404-VIII у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. Тому, виплата компенсації втрати частини доходів є обов`язком Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, як правонаступником, у зв`язку з порушенням Львівським обласним військовим комісаріатом термінів виплати пенсії.
35.          Також необґрунтованими є доводи скаржника про залишення частини позовних вимог без розгляду, оскільки  згідно ч. 2 статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. 
36.          Враховуючи наведене правове регулювання, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок судів попередніх інстанцій про задоволення позову, так як нарахування і виплата недонарахованої частини пенсії на виконання рішення суду відповідачем проведено, а тому, в тому числі останньому підлягає виплаті компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
37.          Відповідно до ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
38.          За таких обставин Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.
39.          Судові витрати покласти на відповідача.

Керуючись статтями 341, 343, 350, 356 КАС України, Суд –

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення.
Постанову Галицького районного суду м. Львова від 15 червня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2016 року у справі №  461/1390/16-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                              В.М. Кравчук

Суддя                                                                                                              А.А. Єзеров

Суддя                                                                                                              О.П. Стародуб