Постанова 
Іменем України
 
20 травня 2022 року
м. Київ
 
справа № 336/4796/18
провадження № 61-6356св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,
 
учасники справи:
позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 
позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,
відповідач за зустрічним позовом - товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», 
третя особа за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ,  
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2020 року у складі ОСОБА_3 та постанову Запорізького апеляційного суду від 24 лютого 2021 року в складі колегії суддів: Онищенка Е. А., Бєлки В. Ю., Кухаря С. В., 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст вимог
У серпні 2018 року товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі - ТОВ «Порше Мобіліті») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивовано тим, що 20 травня 2014 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 , поручителем ОСОБА_2 укладено кредитний договір N 50011914.
Відповідно до пункту 1.1. загальних умов договору ТОВ «Порше Мобіліті» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 330 230,44 грн (еквівалент суми кредиту в іноземній валюті складає 27 045,90 доларів США) та суму додаткового кредиту в розмірі 127 374,70 грн строком на 60 місяців зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,90% на рік (еквівалент суми додаткового кредиту в іноземній валюті становить 10 432,00 долари США), які відповідно до пункту 2.3. загальних умов договору є змінними, з кінцевим терміном повернення кредиту - 15 травня 2019 року, для купівлі автомобіля марки «Volksvwagen», модель Passat B7, 2014 року виробництва з об`ємом двигуна 1 968 куб. см, кузов №  НОМЕР_1 та оплати страхових платежів.
У кредитному договорі сторони погодили, що усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, визначеному вище, відповідно до пункту 1.3. загальних умов кредитування.
З метою забезпечення виконання обов`язків позичальника перед ТОВ «Порше Мобіліті» ОСОБА_2 своїм підписом на кредитному договорі, всіх додатках до нього поручився перед позивачем за виконання ОСОБА_1 обов`язків за кредитним договором і, як поручитель, несе солідарну відповідальність за виконання всіх зобов`язань позичальника на підставі або у зв`язку з кредитним договором або будь-якою його невід`ємною частиною, а також за будь-якого Позичальника (боржника) в разі переводу боргу чи смерті Позичальника (пункту 1 Розділу «Умови Поруки» загальних умов).
Крім того, відповідно до пункту 1.6. Загальних умов зобов`язання ОСОБА_1 перед ТОВ «Порше Мобіліті» за кредитним договором від 20 травня 2014 року № 50011914 забезпечено договором застави від 28 травня 2014 року № 50011914, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бугрім О. В., зареєстрованим в реєстрі за № 746 (надалі - договір застави), згідно з умовами якого ОСОБА_1 надав у заставу автомобіль марки «Volkswagen», модель «Рassat B7», 2014 року виробництва з об`ємом двигуна 1 968 куб. см,  №  НОМЕР_2 , державний номер НОМЕР_3 .
На виконання умов кредитного договору та договору застави від 28 травня 2014 року між Акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» та ОСОБА_1 , за участю вигодонабувача ТОВ «Порше Мобіліті», укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № crP145756Га/14скв.
Відповідно до пункту 1.4.3. загальних умов ТОВ «Порше Мобіліті» виставлено ОСОБА_1 відповідні рахунки на оплату чергових (щомісячних) платежів за листопад 2016 року - лютий 2017 року, які у порушення викладених норм чинного законодавства та укладеного кредитного договору залишилися несплаченими ОСОБА_1 , внаслідок чого виникла заборгованість останнього.
20 лютого 2017 року на адреси ОСОБА_1 та ОСОБА_2 направлено вимоги (повідомлення) від 16 лютого 2017 року щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором № 50011914, якою позивач вимагав від відповідачів дострокового повернення суми кредиту у повному обсязі та заборгованості відповідно до умов договору, які станом на дату направлення вимоги становили 436 144,19 грн.
ОСОБА_4 отримав вимогу 09 березня 2017 року, ОСОБА_5 -13 березня 2017 року.
У зв`язку із невиконанням вимоги про дострокове повернення кредиту та сплати заборгованості 14 квітня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г. В. вчинено виконавчий напис № 886 на договорі застави від 28 травня 2014 року № 50011914, посвідченому приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бугрім О. В., зареєстрованому у реєстрі за № 746, яким стягнуто у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6 за кредитним договором на загальну суму 438 342,72 грн, з яких: несплачені чергові платежі - 423 55,60 грн, сума кредиту до повернення - 375 076,60 грн, компенсація страхових платежів - 20 910,27 грн.
28 квітня 2017 року постановою старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису вчиненого 14 квітня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу.
07 серпня 2017 року державним виконавцем винесена постанова про опис та арешт майна боржника, на підставі якої в подальшому предмет застави реалізовано за 352 022,50 грн.
27 червня 2018 року виконавче провадження закінчено, у зв`язку з виконанням виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави.
Із урахуванням зменшених позовних вимог ТОВ «Порше Мобіліті» просило суд стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 20 травня 2014 року № 50011914 у розмірі 432 751,89 грн.
У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ТОВ «Порше Мобіліті», в якому просив суд визнати кредитний договір № 50011914, укладений 20 травня 2014 року між ТОВ «Порше Мобіліті» як кредитором та ОСОБА_1 як позичальником, ОСОБА_2 як поручителем припиненим внаслідок його повного виконання.
Зустрічний позов мотивовано тим, що направивши вимогу позичальнику про дострокове повернення кредиту, ТОВ «Порше Мобіліті» змінило строк кредитування та відповідно до пункту 3.3. загальних умов кредитування визначило у національній валюті України суму заборгованості, що підлягає поверненню, у зв`язку з чим подальша зміна розміру зобов`язання у сторону збільшення є неможливою. У подальшому ОСОБА_1 був призваний по мобілізації до лав Збройних сил України, а тому він був не в змозі сплачувати кредит. Зазначає, що повідомляв представника ТОВ «Порше Мобіліті» про своє перебування у зоні антитерористичної операції, однак ТОВ «Порше Мобіліті» продовжував нараховувати штрафні санкції, пеню та відсотки за кредитом всупереч вимогам Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», а також пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до якого військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2020 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 24 лютого 2021 року, у задоволенні позову ТОВ «Порше Мобіліті» відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано кредитний договір № 50011914, укладений 20 травня 2014 року між ТОВ «Порше Мобіліті» як кредитором, ОСОБА_1 як позичальником та ОСОБА_2 як поручителем припиненим.
Рішення судів попередніх інстанцій мотивовано тим, що позивачем не доведено суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 367 431,01 грн документами, які можуть підтверджувати наявність або відсутність заборгованості, якими можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно з нормами статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». 
Звернувшись у лютому 2017 року із вимогою про дострокове повернення кредиту,  ТОВ «Порше Мобіліті» на власний розсуд змінило умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а тому позовні вимоги у частині стягнення заборгованості за відсотками за період із 01 грудня 2017 року по 07 грудня 2018 року задоволенню не підлягають.
Змінивши строк виконання основного зобов`язання, ТОВ «Порше Мобіліті» звернулося до суду із зазначеним позовом лише у серпні 2018 року, у зв`язку з чим зобов`язання поручителя припинилися відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України, оскільки досудова вимога про дострокове повернення кредиту направлена поручителю 20 лютого 2017 року, а з відповідним позовом до суду кредитор звернувся у серпні 2018 року, тобто після спливу шестимісячного строку.
Аргументи учасників справи
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів
У квітні 2021 року ТОВ «Порше Мобіліті» надіслало засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 24 лютого 2021 року. У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити первісний позов та відмовити у задоволенні зустрічного позову.
Підставою касаційного оскарження зазначено застосування апеляційним судом норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 20 листопада 2019 року в справі № 467/395/16-ц, від 18 вересня 2019 року в справі № 206/2012/17, від 19 грудня 2018 року в справі № 524/9350/16-ц, від 07 серпня 2019 року у справі № 179/1367/17.
Підставою касаційного оскарження зазначено пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
Позиції інших учасників
У встановлений ухвалою Верховного Суду від 07 червня 2021 року строк відзив на касаційну скаргу до суду не надходив.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 07 червня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.
Указана справа надійшла до Верховного Суду.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
20 травня 2014 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 , за участю поручителя ОСОБА_2 , укладено кредитний договір № 50011914.
Згідно з пунктом 1.1. загальних умов кредитування (додаток до кредитного договору) ТОВ «Порше Мобіліті» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 330 230,44 грн (еквівалент суми кредиту в іноземній валюті складає 27 045,90 доларів США) та суму додаткового кредиту в розмірі 127 374,70 грн зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,90% на рік (еквівалент суми додаткового кредиту в іноземній валюті становить 10 432,00 долари США), які відповідно до пункту 2.3. загальних умов є змінними, з кінцевим терміном повернення кредиту - 15 травня 2019 року, для купівлі автомобіля марки «Volksvwagen», модель «Passat B7», 2014 року виробництва з об`ємом двигуна 1 968 куб. см, кузов №  НОМЕР_1 та оплати страхових платежів.
28 травня 2014 року з метою забезпечення виконання зобов`язання з повернення кредиту ТОВ «Порше Мобіліті» як заставодержателем та ОСОБА_1 як заставодавцем укладено договір застави транспортного засобу № 50011914, за яким заставодавець передав у заставу заставодержателю придбаний за рахунок кредиту автомобіль «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_3 , що належав заставодавцю на підставі контракту купівлі-продажу від 20 травня 2014 року № 912696 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 , виданого Центром ДАІ 2301 28 травня 2014 року.
20 лютого 2017 року ТОВ «Порше Мобіліті» направило на адресу позичальника та поручителя письмову вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором у розмірі 436 144,19 грн, з яких: дострокове повернення невиплаченої суми кредиту, що станом на поточну дату становить еквівалент 13825,67 доларів США і відповідно до обмінного курсу за безготівковими операціями ПАТ «Креді Агріколь Банк» становить 372 878,32 грн; несплачені чергові платежі (прострочена сума основного боргу) 42 355,60 грн; дострокове повернення наданих та несплачених всіх та будь-яких сум додаткового кредиту - 0,00 грн; штрафні санкції відповідно до статті 8.3 договору - 0,00 грн; витрати понесені компанією з метою повернення простроченої заборгованості позичальника відповідно до договору - 0,00 грн; штраф за порушення вимог щодо страхування майна в розмірі 15 % від суми кредиту - 0,00 грн; компенсація страхових платежів відповідно до статті 5.6 договору - 20 910,27 грн; сума всіх та будь-яких додаткових кредитів, що підлягає сплаті до кінця страхового року, якщо передбачено договором - 0,00 грн.
Зазначена вимога отримана ОСОБА_1 09 березня 2017 року, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення.
14 квітня 2017 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Семенової Г.В. вчинила виконавчий напис, яким звернуто стягнення на автомобіль марки «Volkswagen», модель Passat B7, кузов №  НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1968 куб. см, рік випуску 2014, та за рахунок коштів від його реалізації задоволені вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» за період з 20 травня 2014 року по 16 лютого 2017 року у загальному розмірі 438 342,47 грн, з яких: несплачені чергові платежі - 42 355,60 грн, сума кредиту до повернення - 375 076,60 грн, компенсація страхових платежів - 20 910,27 грн.
28 квітня 2017 року постановою старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Дегтярьової Ю. С. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого 14 квітня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г. В.
07 серпня 2017 року старшим державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Дегтярьовою Ю. С. винесена постанова про опис та арешт майна боржника, а саме: автомобіля марки «Volkswagen», модель Passat B7, кузов №  НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1968 куб. см, рік випуску 2014.
27 червня 2018 року старшим державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Дегтярьовою Ю. С. винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з повним виконанням виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави, який був реалізований за 352 022,50 грн, залишок нестягнутої суми становить 121 792,22 грн.
Рішення Київського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року у справі № 755/12286/17 визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенової Г. В., вчинений 14 квітня 2017 року, про звернення стягнення на транспортний засіб марки «Volkswagen», модель «Passat B7», кузов №  НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1968 куб. см, рік випуску 2014.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та протоколи до неї (далі - Конвенція), а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Відповідно до касаційної скарги судові рішення, визначені у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, оскаржуються на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої та другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Вивчивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).
Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК Українидо відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
Частиною першою статті 1048 ЦК Українипередбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Належним чином оцінивши всі докази у їх сукупності, суди перщої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «Порше Мобіліті» про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, оскільки позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували існування у позичальника заборгованості за укладеним кредитним договором у розмірі 367 431,01 грн. 
Так, ТОВ «Порше Мобіліті» надано до суду копії кредитного договору від 20 травня 2014 року № 50011914, загальних умов кредитування (додаток до кредитного договору), графіку погашення кредиту (додаток до кредитного договору), розрахунку заборгованості за кредитним договором від 20 травня 2014 року № 50011914.
Верховний Суд погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що надані документи не є належними доказами на підтвердження існування у позичальника заборгованості за кредитним договором у розмірі 367 431,01 грн, у матеріалах справи відсутні інші докази, які б підтверджували правильність здійсненого кредитором розрахунку, зокрема первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», виписки з особових рахунків клієнта тощо.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Відповідно до пункту 3.2 Загальних умов кредитування, які є додатком до кредитного договору від 20 травня 2014 року № 50011914, ТОВ «Порше Мобіліті» має право визнати термін повернення таким, що настав, та/або вимагати дострокового розірвання договору, зокрема, у випадку порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) з повернення кредиту відповідно до графіку погашення кредиту та/або сплати плати за користування кредитом на строк щонайменше 1 календарний місяць.
Позичальник зобов`язаний повернути товариству у повному обсязі суму кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню (сума до повернення розраховується товариством і вказується у повідомленні) протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу позичальником. Якщо з будь-яких причин повідомлення не буде отримане, перебіг вказаного строку починається з дати відправлення цього повідомлення (пункт 3.3 Загальних умов кредитування, які є додатком до кредитного договору від 20 травня 2014 року № 50011914).
Судами встановлено, що 20 лютого 2017 року ТОВ «Порше Мобіліті» направило на адресу позичальника та поручителя письмову вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором у розмірі 436 144,19 грн. Зазначена вимога отримана ОСОБА_1 09 березня 2017 року. 
Тобто, ТОВ «Порше Мобіліті», направивши таку вимогу позичальнику, змінило строк виконання зобов`язання, після настання якого нарахування відсотків за користування кредитом припинилося.
Враховуючи наведене, суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили із відсутності правових підстав для стягнення із позичальника заборгованості за процентами, нарахованими кредитором за період після 01 березня 2017 року, неустойки, оскільки, звернувшись у лютому 2017 року із вимогою про дострокове повернення кредиту, ТОВ «Порше Мобіліті» на власний розсуд змінило строки виконання зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку із чим втратило право нараховувати проценти. 
Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом.
Враховуючи наведене, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що зобов`язання поручителя ОСОБА_2 припинилося відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), оскільки досудова вимога про дострокове повернення кредиту була направлена поручителю 20 лютого 2017 року, а з відповідним позовом до суду кредитор звернувся у серпні 2018 року, тобто після спливу шестимісячного строку.
Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги щодо ухвалення оскаржуваних рішень без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 20 листопада 2019 року в справі № 467/395/16-ц, оскільки висновки у цій справі і у справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними. Так, у справі № 467/395/16-ц судом зроблено висновок щодо застосування строку позовної давності у подібних правовідносинах, тоді як у справі, яка є предметом касаційного перегляду, судом не вирішувалося питання щодо застосування строку позовної давності. 
Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги щодо ухвалення оскаржуваних рішень без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року в справі № 206/2012/17, оскільки висновки у цій справі і у справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
Доводи касаційної скарги щодо ухвалення оскаржуваних рішень без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 19 грудня 2018 року в справі № 524/9350/16-ц, від 07 серпня 2019 року у справі № 179/1367/17, оскільки висновки у цих справах та у справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними.
Так, у справі № 524/9350/16-ц на відміну від справи, яка переглядається, інший предмет спору, а саме витребування майна із чужого незаконного володіння.
У справі № 179/1367/17 на відміну від справи, яка переглядається, інший предмет спору, а саме відшкодування збитків внаслідок порушення умов договору оренди земельної ділянки.
Таким чином, доводи касаційної скарги, які стали підставами для відкриття касаційного провадження, не підтвердилися.
Інші доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявників з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судів.
Проаналізувавши зміст оскаржуваних судових рішень з точки зору застосування норм права, які стали підставою для позову по суті, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що судами ухвалені рішення відповідно до встановлених обставин на підставі наданих сторонами доказів, які мають індивідуальний характер. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваних судових рішеннях, питання обґрунтованості висновків судів попередніх інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
ЄСПЛ у своїх рішеннях вказував, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (справа «Пономарьов проти України» (CASE «PONOMARYOV v. UKRAINE»), рішення від 03 квітня 2008 року).
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваних рішеннях, питання вичерпності висновків судів, Верховний Суд виходить із того, що у справі, що переглядається, оскаржувані судові рішення відповідають вимогам вмотивованості.
Верховний Суд розглянув справу в межах доводів, наведених заявником у касаційній скарзі, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, і підстав вийти за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.
Ураховуючи зазначене, Верховний Суд вважає, що судами правильно застосовано норми матеріального та процесуального права на підставі наданих доказів та ухвалено законні і обґрунтовані рішення у цій справі.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Судами попередніх інстанцій повно встановлено обставини справи на підставі належної оцінки наявних у справі доказів, визначено норми права, які підлягали застосуванню.
У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Щодо судових витрат
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки касаційні скарги залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 24 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Судді:	В. М. Ігнатенко       С. О. Карпенко       В. А. Стрільчук