ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1571/22 Справа № 210/2790/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В. Є. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2022 року                        Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі: 
головуючого                Лаченкової О.В.
суддів                        Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.
розглянула у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи 
апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" 
на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 червня 2021 року 
по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" про відшкодування моральної шкоди працівнику, отриманої у зв`язку з професійним захворюванням, -

ВСТАНОВИЛА:

       В травні 2021 року до Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшов позов  ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" про відшкодування моральної шкоди працівнику, отриманої у зв`язку з професійним захворюванням.
       В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що працюючи у відповідача, його здоров`ю заподіяна шкода від якої переніс, переносе та буде і в майбутньому переносити моральні страждання, фізичні болі, втрати майнового характеру. В період з 06.10.1998 р. по 19.08.2004 р. позивач працював за професією підземним прохідником на Новокриворізькому гірничозбагачувальному комплексі КГДМК «Криворіжсталь», Рудоуправлінні ім.Кірова, шахта ім. Артема, правонаступником яких є ПАТ «Арселор Міттал Кривий Ріг». 10.04.2009 р. за рішенням Українським науково-дослідним інститутом промислової медицині йому встановлено професійне захворювання за діагнозом: радикулопатія попереково- крижова, полісегментарна, переважно справа та шийна на фоні остеохондрозу шийного та попереково-крижового відділів хребта, дифузних протрузій L3-S1, задньої грижі диску L5-S1 ( 28.12.2007 р. операція - лазерна вапоризація дисків L3-L4-L5-S1), 3 вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим синдромом та статико-динамічними розладами, рецидивуючий перебіг. Спричинена шкода його здоров`ю призвела до негативних наслідків морального характеру, так: - порушений був його звичний спосіб життя, змушений був багато часу лікуватися; - через профзахворювання значно погіршився стан здоров`я; - втратив працездатність; - незважаючи на тривале лікування висновком МСЕК вперше 18.05.2009 р. було встановлено 45 % втрати професійної працездатності, останнім переоглядом 01.06.2021 року – 40% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності безстроково. У зв`язку з викладеним позивач просить суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження його здоров`я 180 000 грн.
       Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 червня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди працівнику, отриманої у зв`язку з професійним захворюванням - задоволено частково.
       Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я 96000 гривень без урахування утримання податків, зборів та інших платежів.
       В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
       Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн.
       В апеляційній скарзі на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 червня 2021 року у справі №210/2790/21 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" про стягнення моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я на виробництві скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.
       Відзиви на апеляційну скаргу ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 червня 2021 року до апеляційного суду не надходили.
       Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч.5 ст.272 ЦПК України.
       Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
       Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 06.10.1998 р. по 19.08.2004 р. працював за професією підземним прохідником на Новокриворізькому гірничозбагачувальному комплексі КГДМК «Криворіжсталь», Рудоуправлінні ім.Кірова, шахта ім. Артема - підприємства відповідача (а.с. 16-20).
       Українським НДІ промислової медицини 02.04.2009 року встановлено діагноз: - радикулопатія попереково-крижова, полісегментарна, переважно справа та шийна на фоні остеохондрозу шийного та попереково-крижового відділів хребта, дифузних протрузій L3-S1, задньої грижі диску L5-S1 ( 28.12.2007 р. операція - лазерна вапоризація дисків L3-L4-L5-S1), з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим синдромом та статико-динамічними розладами, рецидивуючий перебіг (а.с.25).
       Згідно із актом №24 розслідування хронічного професійного захворювання від 24.04.2009 року (ВАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»), професійне захворювання виникло за таких обставин: Півд. ГЗК, РЗФ №1: з 15.03.1991 по 25.03.1993 - машиніст насосних установок, з 25.03.1993 по 30.08.1993 - машиніст млинів; трест "Кривбасшахтопроходка», ШБУ №4 з 14.09.1993 по 17.03.1994 - гірник на підземних роботах, з 17.03.1994 по 06.10.1995 – прохідник на підземних роботах; ІнГЗК, РЗФ №2 з 09.07.1997 по 20.09.1998 - машиніст млинів НКГЗК, РЗФ №2 з 06.10.1998 по 27.05.1999 - машиніст млинів, з 27.05.1999 по 20.03.2000 – машиніст насосних установок; 01.07.2000 по 30.04.2001 – підземний прохідник; ШУ КГДМК «Криворіжсталь», шахта ім.Артема з 01.05.2001 по 08.04.2004 - підземний прохідник; ШУ ВАТ «Криворіжсталь», шахта ім.Артема з 08.04.2004 по 19.08.2004 – прохідник (підземний); ШУ ВАТ «Міттал Стіл Кривий Ріг», шахта ім.Артема з 09.08.2005 по 28.03.2008 – прохідник (підземний). Протягом зазначеного часу виконував важку роботі у умовах несприятливого мікроклімату через недосконалість робочих місць (а.с.25 зворот).
       03.06.2009 року позивач вперше пройшов огляд та згідно висновку експертної комісії визначено ступінь втрати професійної працездатності 45% та встановлена третя група інвалідності (а.с.27).
       Останнім переоглядом МСЕК від 01.06.2021 року - 40% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності безстроково (а.с.28, 29).
       У 1989 році Рудоуправління ім.Кірова вийшло зі складу ВО «Кривбасруда» та стало самостійною юридичною особою - Рудоуправління ім. Кірова ДВО «Південруда» ММ УРСР, яке в наступному підпорядковувалось Мінпромполітики України.
       Відповідно до спільного наказу Мінпромполітики України та Фонду держмайна №65/322 від 22.02.1999 року Рудоуправління ім.Кірова Мінпромполітики України перейменоване у Дочірнє підприємство «Державне рудоуправління ім.Кірова» ДАК Укрудпром.
       28 грудня 2000 року на підставі спільного наказу Мінпромполітики України та Фонду держмайна Дочірнє підприємство «Державне рудоуправління ім.Кірова» ДАК Укрудпром реорганізоване у Державне рудоуправління імені Кірова.
       30.03.2001 року Державним комітетом Промислової політики України видано Наказ №135 від 30.03.2001 року «Про створення робочої групи з питань приєднання окремих виробничих потужностей РУ ім.Кірова до складу Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», згідно якого на робочу комісію покладено обов`язки щодо розгляду питань, пов`язаних з передачею основних фондів та виробничих потужностей державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», в тому числі й питань дебіторської та кредиторської заборгованості, заборгованості рудоуправління з нарахованих регресних позовів, заробітної плати та інших виплат.
       Згідно з п.п. 1.1.-2.2 наказу Державного комітету Промислової політики України №165 від 19.04.2001 року «Про подальшу реструктуризацію РУ «ім.Кірова»» майно державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» передане на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» для збільшення його статутного фонду та створення на його базі шахтоуправління з підземного видобутку руди на правах структурного підрозділу комбінату та проведена інвентаризація РУ ім.Кірова по всіх статтях балансу станом на 01.04.2001 року.
       П.п 3.1.-3.2 розділу 3 вказаного наказу було передбачено створення комісії з прийому-передачі основних фондів та інших статей балансу РУ ім.Кірова на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь»; забезпечення прийому-передачі основних фондів та інших статей балансу РУ ім.Кірова станом на 01.05.2001 року, які передаються до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь».
       Згідно додатку №1 до наказу №165 від 19.04.2001 року «Укрупнений перелік об`єктів та виробничих потужностей РУ ім.Кірова, що підлягають передачі на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь»», шахта №1 імені Артема, на якій працював позивач, відійшла до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь».
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», як правонаступник Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», являється також правонаступником прав та обов`язків шахти №1 імені Артема Рудоуправління імені Кірова ВО «Кривбасруда», оскільки на момент передачі до складу Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» майна державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» закон передбачав перехід прав та обов`язків від однієї юридичної особи до іншої з моменту переходу майна особи від однієї особи до іншої, а отже позовна заява подана до належного відповідача. Висновок науково-правової експертизи від 04.03.2021 року № 126/33-е, затверджений заступником директора Інституту держави та права імені В.М.Корецького НАН України з наукової роботи, академіком Національної академії правових наук України, доктором юридичних наук, професором, заслуженим юристом України О.В. Скрипнюком, на який посилається відповідач, має виключно консультативний характер і не є обов`язковими для суду.
       У зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці, з вини відповідача, позивачем отримано хронічне професійне захворювання. Вказані обставини відповідачем не спростовані.
       Згідно ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.
       Відповідно до частин 1, 3 ст.13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів,а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
       Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.
       Так, відповідно до ч.ч. 1-4 ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.
       Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
       Згідно з нормами Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст.3 Конституції України).
       Крім того, статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.
       Водночас, пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
       При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.
       При цьому, чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування, наявність фізичного болю, що викликають складність при звичайних життєвих умовах підтверджуються письмовими матеріалами справи.
       Відповідно до ч.1ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
       Відповідно до ч.1ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
       Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку відповідач несе прямий обов`язок по виплаті позивачу відшкодування з приводу спричинення моральної шкоди.
       Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності».
       Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання.
       У зв`язку з захворюванням було порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабістю, втомою, болями.
       Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
       Наслідками професійного захворювання порушено звичайний життєвий ритм позивача, нормальні життєві зв`язки, що в свою чергу призвело до моральних страждань.
       Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди проводиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
       Отже, моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя, за наявності причинного зв`язку. Оскільки в письмових матеріалах справи всі перелічені умови знайшли своє відображення, оскільки позивач отримав професійне захворювання безпосередньо через виконання трудових обов`язків, тобто підприємство належним чином не забезпечило безпечних умов праці, суд погоджується з необхідністю грошового відшкодування, пов`язаного зі спричиненням моральної шкоди.
       Приймаючи рішення стосовно розміру суми відшкодування, слід звернути увагу на роз`яснення, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»(з відповідними змінами), де зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.
       Суд першої інстанції, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, приймаючи до уваги спричинені моральні страждання позивача, отримання професійного захворювання, що безумовно, змінило його нормальний життєвий ритм, дійшов обґрунтованого висновку стягнути з відповідача 96000 гривень, оскільки зазначений розмір відповідає тим стражданням і переживанням, які позивач переживав протягом тривалого часу та які переносить на теперішній час.
       Доводи апеляційної скарги ПАТ “АрселорМіттал Кривий Ріг”, що Державне підприємство “Рудоуправління ім.Кірова” не передавало свої права і обов`язки відповідачу, отже відповідач не є правонаступником ДП “Рудоуправління ім.Кірова”, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки згідно додатку №1 до наказу №165 від 19.04.2001 року «Укрупнений перелік об`єктів та виробничих потужностей Рудоуправління ім.Кірова, що підлягають передачі на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь»», шахта №1 імені Артема, на якій працював позивач, відійшла до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь».
       Згідно ст.37 ЦК УРСР, в редакції 1963 року, при злитті і поділі юридичних осіб (права і обов`язки) переходять до нововиниклих юридичних осіб. При приєднанні юридичної особи до іншої юридичної особи її майно (права та обов`язки) переходять до останньої.
       Тобто, на момент передачі до складу Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» майна державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» закон передбачав перехід прав та обов`язків від однієї юридичної особи до іншої з моменту переходу майна особи від однієї особи до іншої, а тому ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», як правонаступник Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», являється також правонаступником прав та обов`язків шахти ім. Артема Рудоуправління імені Кірова ВО «Кривбасруда».
Постанова Господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2011 року, якою Державне підприємство «Рудоуправління імені Кірова» ліквідовано без правонаступників, для вирішення даного спору правового значення не має, з вищенаведених підстав.
       З огляду на вищезазначене суд першої інстанції правильно визнав, що відповідач є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачу.
       Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, якими з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені, їм дана належна оцінка, а доводи скаржника зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що не дає суду апеляційної інстанції підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.
       Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
       Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
       Однак, при стягненні з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я, судом стягнуто зазначену моральну шкоду без урахування утримання податків, зборів та інших платежів.
       Відповідно до Закону №466 внесено зміни до п.п.164.2.14 а статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23 травня 2020 року).
       До загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених Законом №466, включається у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України).
       Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.
       Отже, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.
       За таких обставин, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" слід задовольнити частково, рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 червня 2021 року змінити в частині стягнення моральної шкоди, визначивши стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я 96000 гривень з урахування утримання податків, зборів та інших платежів.
       Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
       Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" – задовольнити частково.
       Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 червня 2021 року змінити в частині стягнення моральної шкоди, визначивши стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я 96000 гривень з урахування утримання податків, зборів та інших платежів.
       В іншій частині рішення суду залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

       Головуючий суддя                                                О.В.Лаченкова

       Судді                                                                В.С.Городнича

                                                                       М.Ю.Петешенкова