Справа № 466/6742/20                                Головуючий у 1 інстанції: Ковальчук О.І. 
Провадження № 22-ц/811/3550/21                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 
Категорія: 36

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       31 травня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Ніткевича А.В., 
суддів: Бойко С.М., Копняк С.М., 
секретаря Матяш С.І.
розглянувши в порядку спрощеного провадження в приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівського комунального підприємства «Варшавське-407» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 24 вересня 2021 року в складі судді Ковальчука О.І. у справі за позовом Львівського комунального підприємства «Варшавське-407» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, -
встановив:
У вересні 2020 року позивач ЛКП «Варшавське-407» звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 09.09.2020 відкрито провадження у даній справі, вирішено проводити розгляд у спрощеному позовному провадженні (а.с. 17).
Оскаржуваною ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 24 вересня 2021 року позовну заяву ЛКП «Варшавське-407» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території -залишено без розгляду.
Ухвалу суду оскаржив позивач ЛКП «Варшавське-407», вважає ухвалу незаконною, такою, що підлягає скасуванню.
Стверджує, що суд не міг застосовувати п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, оскільки судову повістку-повідомлення про судове засідання, яке відбудеться 24.09.2021, позивач отримав 28.09.2021, що підтверджується журналом реєстрації вхідної кореспонденції.
Тобто, позивач не зявився у судове засідання з поважних причин та не міг повідомити суд про причини неявки, оскільки станом на 24.09.2021 позивачу не було відомо про дату і час судового засідання.
Крім цього, не відповідає дійсності твердження суду про те, що позивач неодноразово подавав заяви про відкладення розгляду справи.
Таким чином, матеріали справи на містять відомостей про належне повідомлення позивача про час і місце судового розгляду, при цьому правове значення у даному випадку має належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки у судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.
Просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 24 вересня 2021 року, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).
Учасники справи представник позивача ЛКП «Варшавське-407» та відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не прибули, не повідомили суд про причину неявки.
На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися. 
За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити виходячи із такого.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).
Відповідно до приписів частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна людина має можливість безперешкодного звернення до суду за захистом своїх прав. Це право гарантується частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якій зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. 
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, місцевий суд виходив з того, що представник позивача повторно не з`явився в судове засідання без поважних причин, про час та місце слухання справи був належним чином повідомлений, неодноразово подавав заяви про відкладення розгляду справи, однак заяв про розгляд справи у його відсутності до суду не надходило.
Суд першої інстанції врахував правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 22.05.2019, справа № 310/12817/13.
Перевіряючи законність оскаржуваної ухвали колегія суддів виходить із такого. 
Статтею 223 ЦПК України визначено наслідки неявки в судове засідання учасника справи.
Відповідно до частини п`ятої статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
Аналіз зазначеної норми  закону дає підстави для висновку, що умовами залишення позовної заяви без розгляду у випадку неявки в судове засідання позивача є: повторна, тобто друга поспіль неявка позивача в судове засідання; повідомлення позивача про судове засідання належним чином; відсутність поважних причин неявки позивача в судове засідання, або неповідомлення позивачем про причини його неявки в судове засідання; нез`явлення в судове засідання позивача перешкоджає вирішенню спору; від позивача не надходила заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
Для правової кваліфікації та підстави залишення позову без розгляду значення мають два останні судові засідання.
Залишення заяви без розгляду є формою закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення рішення суду.
За правилами ст. 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.
Разом з тим, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 43 ЦПК України участь особи, яка є стороною у цивільному процесі, в судових засіданнях особисто або через свого представника є процесуальним правом, а не обов`язком, цієї особи.
З матеріалів справи встановлено, що останні два судові засідання були призначені на 29.07.2021 та 24.09.2021.
Згідно ухвали та протоколу судового засідання, на обидва із зазначених судових засідань представник позивача не прибув (а.с. 182, 186). 
В свою чергу, повідомлення сторін про час і місце розгляду справи проводиться відповідно до вимог ст.ст. 128-130 ЦПК України у спосіб, який забезпечує фіксацію повідомлення або виклику.
Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.
В частині 5 цієї статті зазначено, що судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, яких викликають, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка повідомлення завчасно.
Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.
Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.
Так, про розгляд справи призначений на 12 год. 30 хв. 29.07.2021 позивач ЛКП «Варшавське-407» було повідомлене завчасно, а саме 12.07.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 178).
При цьому, 29.07.2021 на адресу суду надійшов лист ЛКП «Варшавське-407» про відкладення судового засідання, у зв`язку з періодом відпустки (а.с. 181).
У зв`язку з неявкою сторони позивача у судове засідання, призначене на 29.07.2021, таке відкладено на 12 год. 00 хв. 24.09.2021, про що вирішено повідомити позивача.
Разом з цим, рекомендоване повідомлення про вручення позивачу поштового відправлення з часу формування судової повістки-повідомлення, а саме з 03.08.2021, про виклик до суду та розгляд справи 24.09.2021, у матеріалах справи відсутнє.
При цьому, на аркуші справи 188 наявне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ЛКП «Варшавське-407», яке доставлене за адресою 27.09.2021, за наявності у матеріалах справи супровідного листа від 24.09.2021 про направлення учасникам справи копії ухвали суду від 24.09.2021 (а.с. 187, 188).
Зазначені вище обставини та наведені норми цивільного процесуального законодавства, на переконання колегії суддів, безумовно свідчать відсутність доказів належного повідомлення позивача, зокрема, про час і місце розгляду справи 24.09.2021, а відтак про недотримання судом першої інстанції вимог ЦПК України в частині повідомлення учасників справи.
Будь які протилежні докази з цього приводу в матеріалах справи відсутні.
Згідно із ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Меншаков проти України» № 377/02 (п.52 рішення від 08 квітня 2010 року), суд повторює, що п. 1 ст. 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке згідно з практикою Суду включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на розгляд спору судом.
Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України.
Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 543/408/17.
Що стосується доводів апеляційної скарги та висновків суду з приводу поважності неприбуття у судове засідання, колегія суддів звертає увагу на те, що сам законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.
Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.
Таким чином, згідно з вимогами ЦПК України суд не зобов`язаний з`ясовувати причини повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Отже, правове значення у цьому випадку має належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.
Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 07 жовтня 2019 року у справі № 612/403/16-ц, від 26 вересня 2019 року у справі № 295/19734/13-ц, від 20 червня 2019 року по справі № 522/7428/15, від 06 червня 2019 року у справі № 760/3301/13-ц, від 22 травня 2019 року у справі №310/12817/13, від 28 лютого 2019 року у справі № 752/9188/13-ц, від 24 жовтня 2018 року у справі № 569/347/16-ц та від 20 вересня 2018 року у справі № 756/8612/16-ц.
При цьому, як зазначалося вище, виконуючи обов`язкок визначений ч. 3 ст. 131 ЦПК України, представник ЛКП «Варшавське-407» просив про відкладення судового засідання, яке було призначене на 29.07.2021, у зв`язку з відпусткою.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про залишення позову без розгляду.
В свою чергу, надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції).
У справі «Bellet v. France» («Белле проти Франції», рішення від 04 грудня 1995 року), Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.
У пункті 55 рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року ЄСПЛ підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.
У справі Perez de Rada Cavanilles v. Spain («Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії», рішення від 28 жовтня 1998 року) та у справі Miragall Escolano and others v. Spain («Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», рішення від 13 січня 2000 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Таким чином, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.
В цьому контексті колегія суддів звертає увагу на те, що залишення позову без розгляду, який розглядається у спрощеному провадженні та перебуває на розгляді суду понад один рік, не є гнучким встановленням обмежень доступу до суду і свідчить про надзвичайний формалізм та помилковість висновків суду.
Встановлені колегією суддів факти щодо допущення процесуальних порушень судом першої інстанції свідчать про підставність доводів апеляційної скарги та як наслідок необхідність скасування оскаржуваної ухвали.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України однією із підстав для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383 ЦПК України, суд, -
постановив:

Апеляційну скаргу Львівського комунального підприємства «Варшавське-407» - задовольнити.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 24 вересня 2021 року скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складений 31 травня 2022 року.
Головуючий: А.В. Ніткевич 

Судді:        С.М. Бойко

       С.М. Копняк