П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
28 липня 2022 року
м. Київ
Справа № 9901/35/20
Провадження № 11-453заі21
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Золотнікова О. С.,
суддів Анцупової Т. О., Григор`євої І. В., Гриціва М. І., Желєзного І. В., Катеринчук Л. Й., Крет Г. Р., Лобойка Л. М., Пількова К. М., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Сімоненко В. М., Ткача І. В., Ткачука О. С., Штелик С. П.
розглянула в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року (судді Єресько Л. О., Дашутін І. В., Жук А. В., Мартинюк Н. М., Мельник-Томенко Ж. М.) у справі № 9901/35/20 за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) про визнання протиправним і скасування рішення та
ВСТАНОВИЛА:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
1.   У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції з адміністративним позовом до ВРП, у якому просила визнати протиправним і скасувати рішення відповідача від 09 січня 2020 року № 13/0/15-20 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Баришівського районного суду Київської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України».
2.   На обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що на порушення вимог частини третьої статті 56 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 1798-VIII) відповідач розглянув питання про звільнення позивачки за відсутності відповідного подання Дисциплінарної палати, чим вийшов за межі своїх повноважень, а також грубо порушив установлений цим Законом особливий порядок звільнення судді з посади.
3.    ОСОБА_1 указала на те, що при прийнятті оскаржуваного рішення ВРП порушила її суб`єктивні права, а саме перешкодила в реалізації можливості бути присутньою на засіданні ВРП та надати пояснення, клопотання ж про відкладення розгляду питання стосовно звільнення з поважних причин (ураховуючи, що позивачка має інвалідність) та у зв`язку з необхідністю ознайомитися з документами, що були надані ВРП як підстава для звільнення судді, ВРП не розглянула. 
4.   Крім цього, на порушення вимог частини шостої статті 56 Закону № 1798-VIII оскаржуване рішення є невмотивованим, оскільки в ньому немає жодних мотивів щодо визначення фактів та юридичних підстав, натомість викладено лише інформацію про рух справи і про наявність у законодавстві України норми, яка регулює підстави для звільнення судді.
5.    ОСОБА_1 також послалася на безпідставність притягнення її до дисциплінарної відповідальності рішенням Першої Дисциплінарної палати ВРП від 15 листопада 2019 року № 3002/1дп/15-19, залишеним без змін рішенням відповідача від 24 грудня 2019 року № 3628/0/15-19.
Короткий зміст рішення суду попередньої інстанції
6.   Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду рішенням від 30 вересня 2021 року відмовив у задоволенні позову.
7.   Судове рішення мотивовано тим, що ураховуючи дотримання ВРП процедури розгляду питання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді та наведені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 вересня 2020 року (провадження № 11-5сап20) висновки щодо обґрунтованості та вмотивованості застосованого виду дисциплінарного стягнення, немає передбачених частиною другою статті 57 Закону № 1798-VIII підстав для скасування оскаржуваного рішення ВРП, оскільки це рішення прийнято у спосіб, на підставі та в межах повноважень, що визначені Конституцією та законами України, рішення відповідає критеріям, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Короткий зміст та обґрунтування наведених в апеляційній скарзі вимог
8.   Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, на обґрунтування якої зазначила, що оскаржуване рішення є незаконним і таким, що не відповідає принципу правової визначеності.
9.   Скаржниця зауважила, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні вказав, що підставою для її звільнення є подання Дисциплінарної палати, яке 26 грудня 2019 року надійшло до відповідача, однак цього документа у справі немає. Відповідач розглянув питання про звільнення позивачки з посади судді за відсутності подання, на підставі лише одного рішення Дисциплінарної палати, що не передбачено законом.
10.         ОСОБА_1 зазначила, що суд першої інстанції в пункті 98 оскаржуваного рішення послався на те, що її звільнення с посади судді не є притягненням до дисциплінарної відповідальності. При цьому в пункті 43 цього рішення суд зазначив, що рішенням Першої Дисциплінарної палати ВРП було застосовано процедуру притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності у вигляді подання про звільнення. Однак у рішенні не зазначено: якщо звільнення не є дисциплінарним стягненням, то на якій підставі позивачку було звільнено з посади та позбавлено конституційного права на працю, а також яким законом установлено, що суддю можна звільнити за відсутності дисциплінарного стягнення. Відповідно до вимог Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 1402-VIII) та Закону № 1798-VIII притягувати до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення має повноваження лише ВРП, Дисциплінарна палата ВРП не має повноважень на застосування до судді дисциплінарного покарання, дисциплінарному органу дозволено лише звернутися до ВРП з поданням про звільнення судді. Внесення подання про звільнення не є застосуванням дисциплінарного стягнення, а лише є рекомендацією Дисциплінарної палати ВРП, яка потребує перевірки та розгляду на засіданні ВРП. Лише при реальному підтверджені фактів та законності дій дисциплінарного органу може бути застосовано до судді дисциплінарне стягнення. Позиція Дисциплінарної палати не має жодного пріоритету або обов`язковості для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності та застосування до нього дисциплінарного стягнення у виді звільнення. Це відбувається виключно на засіданні ВРП, а не її Дисциплінарної палати. Саме суд повинен перевіряти законність звільнення, яке застосовується виключно як дисциплінарне стягнення і відбувається виключно за рішенням ВРП, а не за рішенням її Дисциплінарної палати. При цьому в рішенні ВРП мають бути викладені всі фактичні обставини та докази, які були досліджені на засіданні цього органу і підтверджені як підстави для застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення. Таких вимог закону відповідач не виконав. На думку скаржниці, позиція суду про те, що відповідач не може переглядати всі обставини, викладені в рішенні та поданні Дисциплінарної палати ВРП, є незаконною, оскільки це не перегляд, а єдиний законний розгляд питання про застосування до судді дисциплінарного стягнення у виді звільнення, адже це питання уповноважена розглядати лише ВРП і ніякий інший орган.
11.        Скаржниця також указала на те, що суд першої інстанції свою відмову від дослідження змісту позовних вимог обґрунтовує посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 17 вересня 2020 року у справі № 11-5сап20, яка не має прямого зв`язку з предметом цього позову, оскільки в зазначеній справі позивачка оскаржувала порушення процедури дисциплінарного провадження і своїх прав у цьому провадженні, а не порушення підстав і порядку застосування до неї дисциплінарного стягнення у виді звільнення. Відтак обставини в цих справах є різними і не підпадають під вимоги статті 78 КАС України.
12.        На думку  ОСОБА_1 , суд першої інстанції, посилаючись лише на статтю 57 Закону № 1798-VIII щодо підстав скасування рішення ВРП, а не на юридичний зміст рішення та його правові підстави, протиправно звузив підстави такого скасування, хоча вказана стаття Закону № 1798-VIII цього не допускає. Посилання на підстави і мотиви звільнення, які визначені Законом № 1798-VIII, не обмежується типографським позначенням цифр та літер, а повинно підтверджувати такі підстави реальними обставинами та доказами, у зв`язку з якими було прийнято рішення. Суд, ухилившись від дослідження всіх обставин справи, порушив вимоги частини другої статті 2 КАС України.
13.        Скаржниця також зазначила, що вона не просто була відсутня на засіданні ВРП, а заздалегідь звернулася до відповідача з обґрунтованим клопотанням про відкладення розгляду питання про її звільнення у зв`язку з хворобою та відсутністю представника, проте суд першої інстанції на порушення Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) в оскаржуваному рішенні указав, що неявка судді на засідання ВРП незалежно від причин не перешкоджає розгляду питання за його відсутності. 
14.        На підставі викладеного ОСОБА_1 просить скасувати рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року та прийняти нове рішення, яким її позов задовольнити.
Позиція інших учасників справи
15.        У відзиві на апеляційну скаргу ВРП зазначила, що суд першої інстанції при вирішенні спору дослідив надані сторонами докази та правильно встановив усі обставини справи, у результаті чого прийняв законне та обґрунтоване рішення.
16.        ВРП указала, що її рішення про звільнення судді з посади не є рішенням про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, а лише прийняте на його підставі. У такому рішенні ВРП не оцінює обставини та висновки дисциплінарного органу щодо змісту, характеру дисциплінарного проступку, виду дисциплінарної відповідальності та інших пов`язаних із цим питань, оскільки для цього законами № 1402-VIII та № 1798-VIII передбачено процедуру перегляду ВРП рішень її дисциплінарного органу. Норми зазначених законів не передбачають права ВРП переоцінювати вже встановлені нею обставини дисциплінарної справи під час вирішення питання про звільнення судді з посади.
17.        Отже, на думку ВРП, оскаржуване рішення прийняте її повноважним складом та підписане всіма її членами, які брали участь у його ухваленні, містить посилання на визначенні законом підстави та мотиви, з яких відповідач дійшов відповідних висновків (рішення Першої Дисциплінарної палати ВРП від 15 листопада 2019 року № 3002/1дп/15-19, залишене без змін рішенням відповідача від 24 грудня 2019 року № 3628/0/15-19), а доводи позивачки щодо відсутності в рішенні ВРП мотивів, з яких відповідач дійшов відповідних висновків, є безпідставними.
18.        ВРП зауважила, що суддя ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про засідання ВРП, на якому було прийнято оскаржуване рішення відповідача, що спростовує її доводи щодо невиконання відповідачем приписів статті 30 Закону України № 1798-VIII. Водночас стаття 57 цього Закону не передбачає таку підставу для скасування рішення ВРП, як неналежне повідомлення судді про засідання ВРП.
19.        Відповідач також зазначив, що відповідно до пункту 12.39 Регламенту Вищої ради правосуддя, затвердженого рішенням ВРП від 24 січня 2017 року № 52/0/15-17 (далі - Регламент), рішення про застосування до судді дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення судді з посади передається Секретарем Дисциплінарної палати для розгляду до ВРП. Жодних вимог щодо форми такого подання Закон № 1798-VIII та Регламент не містять.
20.        У зв`язку з викладеним ВРП просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а оскаржуване рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду - без змін.
Рух апеляційної скарги
21.        Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 08 листопада 2021 року відкрила апеляційне провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року та призначила справу до апеляційного розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін на підставі положень частини першої статті 310 та частини п`ятої статті 262 КАС України.
22.        Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання суду апеляційної інстанції 28 липня 2022 року не з`явилися. 
23.        Позивачка подала заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з виїздом з місця проживання внаслідок бойових дій на території Київської області та відсутністю фізичної та фінансової можливості прибути в судове засідання.
24.        У зв`язку з неприбуттям жодного з учасників справи в судове засідання, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового засідання, Велика Палата Верховного Суду на підставі пункту 2 частини першої статті 311 КАС України розглянула справу в порядку письмового провадження.
25.        При цьому Велика Палата Верховного Суду врахувала, що раніше призначені у справі судові засідання 08 грудня 2021 року та 02 лютого 2022 року відкладалися саме за клопотаннями позивачки. До того ж   ОСОБА_1 не скористалася правом подати заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Крім того, у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився й представник позивачки адвокат Корчевний А. В., який 22 червня 2022 року отримав доступ до справи за допомогою Електронного кабінету користувача ЄСІТС.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції
26.        Рішенням Київської обласної ради народних депутатів від 22 грудня 1992 року  ОСОБА_1 обрано суддею Баришівського районного суду Київської області, Постановою Верховної Ради України від 20 березня 2003 року № 643-IV призначено на посаду судді цього суду безстроково.
27.        06 червня та 15 липня 2019 року до ВРП надійшли дисциплінарні скарги адвоката Толкачова Д. І. в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія «Скайап» (далі - ТОВ «Авіакомпанія Скайап») та народного депутата України ОСОБА_2 відповідно на дії судді Баришівського районного суду Київської області ОСОБА_1 під час здійснення правосуддя у справі № 355/771/19.
28.        Перша Дисциплінарна палата ВРП ухвалою від 19 липня 2019 року № 1904/1дп/15-19 відкрила дисциплінарну справу стосовно судді Баришівського районного суду Київської області ОСОБА_1 .
29.        За висновками дисциплінарного органу, дії судді Баришівського районного суду Київської області ОСОБА_1 містять ознаки істотного дисциплінарного проступку, оскільки суддя: всупереч вимогам статті 129 Конституції України та покладеним на суд завданням щодо здійснення судочинства на принципах верховенства права на порушення вимог статей 48, 56 Закону № 1402-VIII, незважаючи на цілі, визначені статтями 2, 5 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), грубо порушила обов`язки судді, а також порушила правила щодо юрисдикції, приписи статей 149-153, 260 цього Кодексу, унаслідок чого вжила заходи забезпечення позову безпідставно та у спосіб, не передбачений законом, вийшла за межі наданих суду повноважень; не дотрималась вимог статті 19 Конституції України, оскільки діяла не в межах та не у спосіб, передбачений законодавством, перебрала на себе повноваження інших державних органів, чим допустила грубе порушення закону, втрутившись у господарську діяльність ТОВ «Авіакомпанія «Скайап». 
30.        За наслідками розгляду дисциплінарної справи Перша Дисциплінарна палата ВРП кваліфікувала дії судді ОСОБА_1 як дисциплінарні проступки, передбачені підпунктом «а» пункту 1 та пунктом 4 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, а саме умисне або внаслідок недбалості істотне порушення норм процесуального права під час здійснення правосуддя, що унеможливило реалізацію учасниками судового процесу наданих їм процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків або призвело до порушення правил щодо юрисдикції або складу суду, а також умисне або внаслідок грубої недбалості допущення суддею, який брав участь в ухваленні судового рішення, порушення прав людини і основоположних свобод або інше грубе порушення закону, що призвело до істотних негативних наслідків. Водночас ці дії судді є підставою для встановлення факту вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку в розумінні частини дев`ятої статті 109 Закону № 1402-VIII.
31.        Рішенням від 15 листопада 2019 року № 3002/1дп/15-19 Перша Дисциплінарна палата ВРП притягнула суддю Баришівського районного суду Київської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосувала до неї дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення судді з посади.
32.        Не погодившись із цим рішенням,  ОСОБА_1  22 листопада 2019 року оскаржила його до ВРП.
33.        24 грудня 2019 року ВРП ухвалила рішення № 3628/0/15-19, яким залишила без змін рішення її Першої Дисциплінарної палати від 15 листопада 2019 року № 3002/1дп/15-19.
34.        26 грудня 2019 року до ВРП за вхідним № 13787/0/8-19 надійшло подання її Першої Дисциплінарної палати про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Баришівського районного суду Київської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України відповідно до рішення Першої Дисциплінарної палати ВРП від 15 листопада 2019 року № 3002/1дп/15-19.
35.        Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справи між членами ВРП від 26 грудня 2019 року доповідачем щодо вказаного подання визначено члена ВРП ОСОБА_3 .
36.        ВРП листом від 27 грудня 2019 року за вихідним № 50599/0/9-19, надісланим на адресу Баришівського районного суду Київської області, повідомила суддю ОСОБА_1 про призначення на 09 січня 2020 року о 10 годині засідання ВРП, до проєкту порядку денного якого включено питання про її звільнення з посади судді. Лист отриманий Баришівським районним судом Київської області 02 січня 2020 року.
37.        Крім того, 27 грудня 2019 року таке повідомлення оприлюднено на офіційному вебсайті ВРП.
38.        03 січня 2020 року за вхідним № 67/0/6-20 до ВРП надійшло клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду питання про її звільнення з посади судді Баришівського районного суду Київської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України відповідно до рішення Першої Дисциплінарної палати ВРП від 15 листопада 2019 року № 3002/1дп15-19 та відновлення розгляду питання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Баришівського районного суду Київської області на підставі пункту 4 частини шостої статті 126 Конституції України у відставку.
39.        08 січня 2020 року за вхідним № 67/1/6-20 до ВРП надійшло клопотання ОСОБА_1 про перенесення питання про її звільнення на іншу дату у зв`язку з її перебуванням на лікуванні та відсутністю у неї представника, оскільки відсутня угода з її попереднім представником - Чехонадським А. О. , на засіданні ВРП під час розгляду питання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді на підставі пункту 3 частини третьої статті 126 Конституції України буде присутній інший представник, однак укласти угоду з останнім вона не встигла, оскільки з 04 по 07 січня 2020 року були вихідні дні.
40.        08 січня 2020 року на електронну адресу ВРП від адвоката Чехонадського А. О. надійшло повідомлення про закінчення з 31 грудня 2019 року строку дії договору про надання правової допомоги, укладеного з ОСОБА_1 .
41.        Згідно з витягом з протоколу засідання ВРП від 09 січня 2020 року № 1 член ВРП ОСОБА_3 проінформував членів ВРП про вказане вище клопотання судді ОСОБА_1 про відкладення розгляду питання щодо її звільнення з посади судді та запропонував відмовити в його задоволенні. За наслідками голосування члени ВРП у задоволенні цього клопотання відмовили одноголосно.
42.        ВРП рішенням від 09 січня 2020 року № 13/0/15-20 звільнила  ОСОБА_1 з посади судді Баришівського районного суду Київської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України. 
43.        Як убачається з витягу з протоколу засідання ВРП від 09 січня 2020 року № 1, на вказаному засіданні були присутні 15 членів ВРП, які одноголосно проголосували за прийняття оскаржуваного рішення. Із ксерокопії цього рішення вбачається, що воно підписане всіма членами ВРП, які брали участь у його ухваленні.
44.        Рішення ВРП від 24 грудня 2019 року № 3628/0/15-19 «Про залишення без змін рішення Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 15 листопада 2019 року № 3002/1дп/15-19 про притягнення судді Баришівського районного суду Київської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності» позивачка оскаржила в порядку частини сьомої статті 266 КАС України до Великої Палати Верховного Суду. 
45.        Велика Палата Верховного Суду постановою від 17 вересня 2020 року (провадження № 11-5сап20) відмовила в задоволенні скарги  ОСОБА_1 на рішення ВРП від 24 грудня 2019 року № 3628/0/15-19 та залишила вказане рішення відповідача без змін.
46.        Вважаючи рішення ВРП від 09 січня 2020 року № 13/0/15-20 протиправним,   ОСОБА_1 звернулася до суду із цим позовом.
ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка висновків суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи
47.        Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
48.        Частиною шостою статті 126 Конституції України встановлено підстави для звільнення судді, однією з яких є вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді (пункт 3).
49.        Порядок притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності визначено Конституцією України, законами № 1402-VIII та № 1798-VIII.
50.        Статтею 108 Закону № 1402-VIII установлено, що дисциплінарне провадження щодо судді здійснюють дисциплінарні палати ВРП у порядку, визначеному Законом № 1798-VIII, з урахуванням вимог цього Закону.
51.        Зокрема, відповідно до пункту 6 частини першої та пункту 1 частини восьмої статті 109 Закону № 1402-VIII одним із видів дисциплінарного стягнення стосовно судді є подання про звільнення судді з посади, який застосовується у разі вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку, грубого чи систематичного нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді.
52.        Істотним дисциплінарним проступком або грубим нехтуванням обов`язками судді, що є несумісним зі статусом судді або виявляє його невідповідність займаній посаді, може бути визнаний, зокрема, факт допущення суддею грубого порушення закону, що підриває суспільну довіру до суду (пункт 7 частини дев`ятої статті 109 Закону № 1402-VІІІ).
53.        Статтею 112 Закону № 1402-VIII передбачено, що суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених частиною шостою статті 126 Конституції України.
54.        Відповідно до статті 131 Конституції України в Україні діє ВРП, яка, зокрема, ухвалює рішення про звільнення судді з посади (пункт 4 частини першої цієї статті).
55.        Статтею 1 Закону № 1798-VIII передбачено, що ВРП є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.
56.        На підставі частин першої та третьої статті 56 Закону № 1798-VIII питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, розглядається на засіданні ВРП.
Питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 3 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України (вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді; порушення суддею обов`язку підтвердити законність джерела походження майна), ВРП розглядає на підставі подання Дисциплінарної палати про звільнення судді.
57.        Частиною другою статті 57 Закону № 1798-VIII установлено, що рішення ВРП про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 3 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:
1) склад ВРП, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати; 
2) рішення не підписано будь-ким зі складу членів ВРП, які брали участь у його ухваленні; 
3) рішення не містить посилань на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.
58.        Відповідно до положень статей 5 і 18 Закону № 1798-VIII ВРП складається з двадцяти одного члена та є повноважною за умови обрання (призначення) на посаду щонайменше п`ятнадцяти членів, серед яких більшість становлять судді (включаючи суддів у відставці), та складення ними присяги.
59.        Згідно із частиною другою статті 30 Закону № 1798-VIII засідання ВРП у пленарному складі є повноважним, якщо в ньому бере участь більшість від складу ВРП.
60.        Наявні в матеріалах справи документи, зокрема витяг з протоколу засідання ВРП від 09 січня 2020 року № 1 та ксерокопія оскаржуваного рішення ВРП, свідчать про те, що це рішення підписане повноважним складом ВРП та всіма її 15 членами, які брали участь у його ухваленні (а. с. 18, 19, 77, 78, т. 2).
61.        Таким чином, немає підстав, визначених пунктами 1 та 2 частини другої статті 57 Закону № 1798-VIII, для скасування оскаржуваного рішення відповідача.
62.        Оцінюючи рішення ВРП від 09 січня 2020 року № 13/0/15-20 на його відповідність пункту 3 частини другої статті 57 Закону № 1798-VIII, Велика Палата Верховного Суду вважає, що це рішення містить конкретну підставу звільнення позивачки, визначену Конституцією України, та є вмотивованим.
63.        Так, підставою для звільнення ОСОБА_1 з посади судді слугувало рішення Першої Дисциплінарної палати ВРП від 15 листопада 2019 року № 3002/1дп/15-19, залишене без змін рішенням ВРП від 24 грудня 2019 року № 3628/0/15-19, про притягнення судді Баришівського районного суду Київської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності шляхом застосування дисциплінарного стягнення у виді внесення подання ВРП про звільнення її з посади судді.
64.        Також у спірному рішенні наведено нормативно-правове обґрунтування його прийняття.
65.        Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованим викладений у пункті 98 оскаржуваного рішення висновок суду першої інстанції про те, що рішення ВРП про звільнення судді з посади не є рішенням про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, а лише приймається на його підставі, за своєю суттю таке рішення є кадровим. 
66.        Усупереч доводам скаржниці, указаний висновок суду першої інстанції не суперечить змісту пункту 43 рішення суду першої інстанції, у якому зазначено, що рішенням від 15 листопада 2019 року № 3002/1дп/15-19 Перша Дисциплінарна палата ВРП притягнула позивачку до дисциплінарної відповідальності у вигляді подання про звільнення судді з посади.
67.        При цьому Велика Палата Верховного Суду акцентує увагу на тому, що в рішенні про звільнення судді з посади ВРП не оцінює обставин та висновків дисциплінарного органу щодо змісту, характеру дисциплінарного проступку, виду дисциплінарної відповідальності та інших пов`язаних із цим питань, оскільки для цього законами № 1402-VIII і № 1798-VIIIпередбачено процедуру перегляду ВРП рішень її дисциплінарного органу. Нормами зазначених вище законів не передбачено права ВРП переоцінювати вже встановлені нею обставини на стадії розгляду подання дисциплінарного органу про звільнення судді з посади.
68.        Беручи до уваги наведене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що ВРП у спірному рішенні навела обґрунтування його прийняття виходячи з тих меж умотивованості, яких вимагає закон при вирішенні питання про звільнення судді з посади за наслідками розгляду подання дисциплінарного органу ВРП.
69.        Аналогічний висновок щодо застосування норм права в подібних правовідносинах викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 квітня 2020 року у справі № 9901/742/18 (провадження № 11-1152заі19) та від 22 вересня 2021 року у справі № 9901/544/19 (провадження № 11-193заі21).
70.        Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що рішення ВРП від 24 грудня 2019 року № 3628/0/15-19, яким залишено без змін рішення її Першої Дисциплінарної палати від 15 листопада 2019 року № 3002/1дп/15-19 про притягнення судді Баришівського районного суду Київської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, було предметом судового розгляду в порядку, визначеному частиною сьомою статті 266 КАС України, і Велика Палата Верховного Суду постановою від 17 вересня 2020 року (провадження № 11-5сап20) відмовила в задоволенні скарги ОСОБА_1 .
71.        Вказане судове рішення Великої Палати Верховного Суду мотивовано тим, що рішення ВРП від 24 грудня 2019 року № 3628/0/15-19 містить обґрунтовані мотиви, з яких цей орган дійшов висновку про наявність правових підстав для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.
72.        У судовому рішенні вказано, що Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком ВРП про те, що порушення норм процесуального права, допущені суддею ОСОБА_1 , є істотним дисциплінарним проступком у вигляді грубого порушення закону, що підриває суспільну довіру до суду (пункт 7 частини дев`ятої статті 109 Закону № 1402-VІІІ). 
73.        Велика Палата Верховного Суду, зважаючи на характер допущених суддею ОСОБА_1 порушень, які свідчать про необ`єктивне та несправедливе здійснення правосуддя, навіть з урахуванням особи судді, її позитивної характеристики, значного стажу роботи на посаді судді, дійшла висновку, що ВРП та її Перша Дисциплінарна палата вмотивовано застосували до судді дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади з підстави, передбаченої пунктом 3 частини шостої статті 126 Конституції України, що є пропорційним вчиненому дисциплінарному проступку.
74.        Велика Палата Верховного Суду встановила, що ВРП, приймаючи оскаржуване рішення, діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо, пропорційно, з урахуванням права судді на участь у процесі прийняття рішення, а також своєчасно, тобто протягом розумного строку.
75.        Також Велика Палата Верховного Суду не встановила передбачених статтею 52 Закону № 1798-VIII підстав для скасування рішення ВРП, дійшла висновку про те, що дії та рішення ВРП і її дисциплінарного органу не характеризувалися недоліками, які б могли поставити під сумнів принципи незалежності та неупередженості, як це було встановлено Європейським судом з прав людини у рішеннях у справах «Олександр Волков проти України» (пункти 109-131) і «Куликов та інші проти України» (пункти 135-137), а подальший перегляд справи Великою Палатою Верхового Суду з урахуванням усіх ключових аргументів ОСОБА_1 гарантує відсутність впливу будь-яких недоліків на результат дисциплінарного провадження.
76.        Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, установлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
77.        Згідно з положеннями частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
78.        Таким чином, у силу вимог частини четвертої статті 78 КАС України факт вчинення позивачкою істотного дисциплінарного проступку та, як наслідок, правомірність рішення ВРП, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення її дисциплінарного органу про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді подання про її звільнення з посади, не потребують доказування.
79.        Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово вказувала про те, що в межах судового розгляду, предметом якого є законність рішення ВРП про звільнення судді, не можуть оцінюватись обставини дисциплінарної справи відносно судді (у тому числі мотиви ВРП та оцінка нею обставин, що стали підставою для прийняття рішення в межах дисциплінарного провадження стосовно судді, а також окремі процедурні рішення цього органу).
80.        Отже, рішення ВРП від 09 січня 2020 року № 13/0/15-20 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, підстав для скасування вказаного рішення відповідно до частини другої статті 57 Закону № 1798-VIII немає.
81.        Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що виходячи з доводів, викладених ОСОБА_1 у позовній заяві та в апеляційній скарзі, позивачка фактично просить суд втрутитися в остаточну постанову Великої Палати Верховного Суду від 17 вересня 2020 року (провадження № 11-5сап20), яка набрала законної сили, переглянути цю постанову та дійти висновків, які протилежні тим, що зроблені у вказаній постанові.
82.        Водночас право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права частиною спільної спадщини Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, що передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішень. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного розгляду справи та її нового вирішення. Повноваження щодо перегляду мають здійснюватись для виправлення судових помилок та недоліків правосуддя, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен розглядатись як прихований засіб оскарження. Відступ від цього принципу може бути виправданим лише коли він обумовлений особливими та непереборними обставинами. 
83.        У цій справі питання про зміну висновків Великої Палати Верховного Суду, сформульованих щодо позивачки в постанові від 17 вересня 2020 року (провадження № 11-5сап20), ОСОБА_1 ставить в іншому провадженні - за позовом про визнання протиправним і скасування рішення відповідача від 09 січня 2020 року № 13/0/15-20 про її звільнення з посади судді Баришівського районного суду Київської області. 
84.        При цьому позивачка у провадженні № 11-5сап20 наводила ті самі аргументи, які наводить у справі № 9901/35/20 і на які отримала відповіді в постанові від 17 вересня 2020 року (провадження № 11-5сап20).
85.        З огляду на це особливих чи непереборних обставин, які могли б виправдати втручання в остаточну постанову Великої Палати Верховного Суду від 17 вересня 2020 року, немає.
86.        Велика Палата Верховного Суду вважає правильними висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
87.        Велика Палата Верховного Суду критично відноситься до тверджень скаржниці про те, що вона не просто була відсутня на засіданні ВРП, а заздалегідь звернулася до відповідача з обґрунтованим клопотанням про відкладення розгляду питання про її звільнення у зв`язку з хворобою та відсутністю представника, проте суд першої інстанції всупереч Конституції України та Конвенції в оскаржуваному рішенні указав, що неявка судді на засідання ВРП незалежно від причин не перешкоджає розгляду питання за його відсутності, з таких міркувань.
88.        Відповідно до абзацу другого частини третьої статті 56 Закону № 1798-VIII суддя, стосовно якого розглядається питання про звільнення, повідомляється про засідання ВРП у порядку, визначеному цим Законом. 
89.        Згідно із частиною п`ятою статті 30 Закону № 1798-VIII особа, питання щодо якої має розглядатися ВРП, повідомляється про такий розгляд не пізніш як за десять календарних днів до дня засідання, крім випадків, якщо законом не вимагається участь такої особи у засіданні, а також якщо інше не визначено цим Законом.
90.        Указаним вище абзацом другим частини третьої статті 56 Закону № 1798-VIII, зокрема, визначено, що неявка судді на засідання незалежно від причин не перешкоджає розгляду питання за його відсутності.
91.        Як убачається з матеріалів справи, листом від 27 грудня 2019 року за вихідним № 50599/0/9-19 ВРП повідомила ОСОБА_1 про те, що розгляд питання про її звільнення з посади судді призначено на 10 годину 09 січня 2020 року. Зазначену інформацію 27 грудня 2019 року також оприлюднено на офіційному вебсайті ВРП (а. с. 53, 67, т. 2).
92.        Про обізнаність ОСОБА_1 про призначення засідання ВРП на 09 січня 2020 року свідчать її клопотання про відкладення розгляду питання про її звільнення з посади судді Баришівського районного суду Київської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України від 03 та 08 січня 2020 року, які було розглянуто членами ВРП згідно з протоколом засідання ВРП від 09 січня 2020 року № 1 (а. с. 18, 19, т. 2).
93.        Отже, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду ВРП питання щодо звільнення з посади судді, ОСОБА_1 09 січня 2020 року не прибула на засідання ВРП, відтак цей орган на підставі наведених вище положень частини третьої статті 56 Закону № 1798-VIII мав право розглянути вказане питання за її відсутності.
94.        Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість доводів  ОСОБА_1 про розгляд ВРП питання про її звільнення з посади судді за відсутності відповідного подання про звільнення судді, оскільки 26 грудня 2019 року до ВРП за вхідним № 13787/0/8-19 надійшло подання її Першої Дисциплінарної палати про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Баришівського районного суду Київської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України відповідно до рішення Першої Дисциплінарної палати ВРП від 15 листопада 2019 року № 3002/1дп/15-19, це подання на виконання вимог пункту 12.39 Регламенту підписав Секретар Першої Дисциплінарної палати ВРП (а. с. 23, т. 2). Жодних особливих вимог до змісту подання Дисциплінарної палати про звільнення судді з посади з підстав, визначених пунктами 3 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, Закон № 1798-VIII та Регламент не містять.
95.        Інші доводи та міркування, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , також не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення цього суду.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
96.        Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
97.        На підставі частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
98.        Оскільки Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду розглянув справу з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, то апеляційна скарга  ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 266, 308, 311, 315, 316, 322, 325 КАС України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30 вересня 2021 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач                                                                                                 О. С. Золотніков
Судді:                                     Т. О. Анцупова                                                      О. Б. Прокопенко
                                                І. В. Григор`єва                                                          Л. І. Рогач
                                                М. І. Гриців                                                             О. М. Ситнік
                                                І. В. Желєзний                                                       В. М. Сімоненко
                                                Л. Й. Катеринчук                                                  І. В. Ткач
                                                Г. Р. Крет                                                                О. С. Ткачук
                                                Л. М. Лобойко                                                       С. П. Штелик
                                                К. М. Пільков