Справа № 346/1551/20 
Провадження № 22-ц/4808/689/22 
Головуючий у 1 інстанції Беркещук Б. Б. 
Суддя-доповідач Фединяк 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 червня 2022 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:
головуючого           Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)          
суддів:                         Василишин Л.В., Максюти І.О.
секретаря                   Петріва Д.Б.
з участю                 позивача ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08 квітня 2022 року постановлену у складі судді Беркещук Б.Б. у м. Коломия у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування понесених витрат,

ВСТАНОВИВ:
У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування понесених витрат у розмірі 350 772,24 грн.
Позов мотивований тим, що між ним та ОСОБА_4 (батьком відповідача) було укладено усно договір доручення. На виконання договору доручення повірений ОСОБА_1 вчиняв юридичні та процесуальні дії у інтересах довірителя ОСОБА_4 . Однак, в 2017 році ОСОБА_4 помер, після його смерті спадщину прийняв його син ОСОБА_2 та дружина ОСОБА_3 , які повинні відповідати за зобов`язаннями ОСОБА_4 за договором доручення. Загальна сума заборгованості ОСОБА_4 перед ним становить 350 772,24 грн. Оскільки спадкоємців ОСОБА_4 є двоє, то просив суд стягнути з кожного із відпвідачів по половині заборгованості.
У червні 2021 року представник ОСОБА_3 подала до суду клопотання про закриття провадження у справі посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 39 років помер відповідач по справі, ОСОБА_2 , про що 14 січня 2020 року Коломийським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) складено відповідний актовий запис №40, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Враховуючи те, що ОСОБА_2 помер на момент звернення до суду, виниклі між сторонами правовідносини нерозривно пов`язані з померлою особою просять, провадження у цій справі закрити.
Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 08 квітня 2022 року провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат закрито у зв`язку із смертю відповідача. 
Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали, посилаючись на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому постановив незаконне рішення. Вказує, що вступна і резолютивна частина оскаржуваної ухвали суду першої інстанції суперечать одна одній. У вступній частині ухвали зазначається про двох відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , а у резолютивній частині записано про одного відповідача ОСОБА_2 . Зазначає, що для того щоб закрити провадження в частині позовних вимог до ОСОБА_2 суд повинен був роз`єднати його позовні вимоги до ОСОБА_2 та і до ОСОБА_3 , виділити в самостійне провадження позовні вимоги до ОСОБА_2 і закрити провадження в цій частині, та продовжити розгляд у частині позовних вимог до ОСОБА_3 . Разом з тим, суд першої інстанції не застосував ч.6 ст.188 ЦПК України не роз`єднува позовні вимоги щодо відповідачів, а тому не міг закрити провадження до одного з них. Просить скасувати оскаржувану ухвалу, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У судовому засіданні ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав, просить суд їх задовольнити. 
Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Закриваючи провадження по справі суд першої інстанції виходив з того, що позов пред`явлено до померлої особи, то відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, так як справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Тому клопотання адвоката Гринів Я.В. щодо закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про відшкодування витрат, згідно п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України підлягає задоволенню.
Ухвалене судом рішення відповідає вимогам закону і матеріалам справи.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що у квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування понесених витрат у розмірі 350 772,24 грн.
Установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач по даній справі ОСОБА_2 помер, що підтверджено копією актового запису про смерть № 40 від 14 січня 2020 року, складеного Коломийським міськрайонним відділом ДРАЦС Південно-Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Івано-Франківськ) (т.2 а.с. 27,28) 
Тобто, ОСОБА_1 звернувся до суду із згаданим позовом 16 квітня 2020 року після смерті відповідача ОСОБА_2 .
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з пунктом 5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
       Згідно положень п. 3 ч. 2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України, у підготовчому засіданні суд: у разі необхідності заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них та розглядає відповідні заяви.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України чинного на час пред`явлення позову та розгляду справи судами першої інстанції, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо померла фізична особа, яка була однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.
З аналізу пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України вбачається, що правонаступників у справу можна залучити тільки у випадку, коли смерть особи сталася вже після набуття нею статусу сторони у справі, тобто після відкриття провадження у справі.
Відповідно до статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.
Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження.
У випадках, встановлених законом, охороняються інтереси зачатої, але ще не народженої дитини.
У випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов`язки може пов`язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку.
Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті
У статті 26 ЦК України визначено, що усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки.
Фізична особа має усі особисті немайнові права, встановлені Конституцією України та цим Кодексом.
Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом.
Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства.
Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним й безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
ЄСПЛ зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
Таким чином, суд першої інстанції не повинен був відкривати провадження у справі за позовом ОСОБА_1 який звернувся до суду з позовом до померлої особи. А, відкривши провадження у справі, суд повинен був його закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 255 чинного ЦПК України.
Крім того, відповідно до пункту 7 частини першої статті 255 чинного ЦПК України визначено, що суд продовжує розглядати справу у випадку смерті фізичної особи, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво. Оскільки правосуб`єктність померлої особи припинилася, до цивільного процесу залучаються правонаступники. Якщо ж банк у зв`язку із залученням спадкоємців змінив предмет та підставу позову одночасно, суд повинен відмовити у вчиненні відповідної процесуальної дії, оскільки одночасна зміна предмета та підстави позову є фактично новим позовом, який може бути пред`явлено до спадкоємців самостійно (окремо). Тобто у такому разі визнається, що позивач відмовився від первинно пред`явленого позову.
       Норма статті 255 ЦПК України є імперативною. Тобто за наявності підстав, визначених пунктами 1-8 частини першої статті 255 ЦПК України незалежно від кількості процесуальних дій, які були вчинені судом та учасниками судового процесу під час розгляду справи, суд зобов`язаний закрити провадження у справі. 
Вказаний висновок узгоджується з принципом правової визначеності, на якому неодноразово наголошував у своїй практиці Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ).
       Враховуючи наведене суд першої інстанції відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України дійшов правильного висновку закривши провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про відшкодування витрат, оскільки позов пред`явлено до померлої особи, тому справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
       Разом з тим, закриття провадження по справі до ОСОБА_2 не позбавляє ОСОБА_1 можливості для звернення до суду з позовом до спадкоємців померлого.
Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про необхідність роз`єднання його позову щодо кожного з відповідачів, так як суперечать вимогам п.6 ч.2 ст.188 ЦПК України, якими передбачено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі, а не зобов`язаний, до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання цивільного судочинства. Крім цього, установлено, що підготовче провадження ухвалою суду закрито 04 серпня 2020 року, оскаржувана ухвала постановлена 08 квітня 2022 року.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, розглянуто позовну заяву у відповідності до норм матеріального права, прийнято обґрунтоване рішення, в якому повно відображено обставини, що мають значення для справи, тому підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не встановлено.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.
Керуючись ст.374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08 квітня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення
Повний текст постанови складено 15 червня 2022 року.

Судді:                                                         В.Д.Фединяк
І.О.Максюта
                                                                Л.В.Василишин