СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2022 року                                          м. Харків                        Справа № 922/3934/21  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Тихий П.В., суддя Склярук О.І. , суддя  Терещенко О.І.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області (вх.№4021Х/1-43) на рішення господарського суду Харківської області від 23.11.2021 (суддя О.В.Погорелова, повне рішення складено 29.11.2021) у справі №922/3934/21
за позовом Головного управління Національної поліції в Харківській області, 
до Харківського відділення Української секції Міжнародної поліцейської асоціації, м. Харків;
про стягнення 52348,11 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Головне управління Національної поліції в Харківській області, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Харківського відділення Української секції Міжнародної поліцейської асоціації, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь 52348,11 грн. з яких:
- за оренду згідно договору від 03.12.2012 № 5325-Н - 18 853,45 грн.;
- індекс інфляції нарахований на суму боргу по оренді нерухомого майна - 1032,43 грн.;
- за спожиті комунальні послуги згідно договору №93 від 28.03.2018 - 15050,77 грн.;
- індекс інфляції, нарахований на суму боргу по спожитим комунальним послугам згідно договору №93 від 28.03.2018 - 617,08 грн.;
- нараховані 3% річних на суму боргу по спожитим комунальним послугам згідно договору №93 від 28.03.2018 - 1204,89 грн.;
- за спожиті комунальні послуги згідно договору №86 від 27.03.2019 - 7715,34 грн.;
- індекс інфляції, нарахований на суму боргу по спожитим комунальним послугам згідно договору №86 від 27.03.2019 - 385,76 грн.;
- нараховані 3% річних на суму боргу по спожитим комунальним послугам згідно договору №86 від 27.03.2019 - 385,13 грн.;
- за спожиті комунальні послуги згідно договору №101 від 22.04.2020 - 5827,42 грн.;
- індекс інфляції нарахований за суму боргу по спожитим комунальним послугам згідно договору №101 від 22.04.2020 - 376,54 грн.;
- нараховані 3% річних на суму боргу по спожитим комунальним послугам згідно договору №101 від 22.04.2020 - 116,38 грн.
Рішенням господарського суду Харківської області від 23.11.2021 у справі №922/3934/21 в позові відмовлено. 
ГУ Національної поліції в Харківській області з рішенням господарського суду першої інстанції не погодилось, звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 23.11.2021 у справі №922/3934/21 та прийняти нове, яким позов задовольнити. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що використання відповідачем не орендованих 48,20 кв.м приміщень адмінбудівлі позивача є безпідставним набуттям майна, що призвело до збитків державного бюджету.
Одночасно з апеляційною скаргою апелянт подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження на рішення господарського суду Харківської області від 23.11.2021 у справі №922/3934/21, посилаючись на те, що отримав повний текст оскаржуваного рішення 03.12.2021, надавши відповідні докази. 
29.12.2021 системою автоматизованого розподілу судових справ між суддями для розгляду справи №922/3934/21 визначено колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Тихий П.В., суддя Геза Т.Д., суддя Терещенко О.І.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 30.12.2021 у справі №922/3934/21 у зв`язку з тим, що апеляційна скарга оформлена з порушенням вимог ст. 256 Господарського процесуального кодексу, а саме: апелянтом не надано доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі та доказів надсилання копії апеляційної скарги на адресу відповідача, апеляційну скаргу ГУ Національної поліції в Харківській області залишено без руху та надано апелянту строк для усунення встановлених при поданні апеляційної скарги недоліків протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху. 
ГУ Національної поліції в Харківській області подало клопотання про усунення недоліків на виконання вимог ухвали суду від 30.12.2021 (вх.15283 від 31.12.2021). До вказаного клопотання апелянт додав докази надсилання копії апеляційної скарги відповідачу, зокрема фіскальні чеки Укрпошти та описи вкладення до цінного листа, а також платіжне доручення №6149 від 24.12.2021 на суму 3405,00 грн. 
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.01.2022, у зв`язку з відпусткою судді Гези Т.Д., визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Тихий П.В. (суддя-доповідач), суддя Склярук О.І., суддя Терещенко О.І.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.01.2022 у справі №922/3934/21 клопотання ГУ Національної поліції в Харківській області про поновлення строку на подання апеляційної скарги задоволено, строк на подання апеляційної скарги поновлено.
Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ Національної поліції в Харківській області на рішення господарського суду Харківської області від 23.11.2021 у справі №922/3934/21.
Витребувано з Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/3934/21.
Ухвалено здійснювати розгляд апеляційної скарги ГУ Національної поліції в Харківській області на рішення господарського суду Харківської області від 23.11.2021 у справі №922/3934/21 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Встановлено відповідачу встановити строк - не пізніше 15 днів з моменту вручення даної ухвали, протягом якого він має право подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам ч.2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України, а також докази надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів відповідачу.
06.01.2022 до Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №922/3934/21.
Відповідач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу, клопотань від учасників справи про розгляд апеляційної скарги з їх повідомленням (викликом) до суду не надійшло. 
Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, 03.12.2012 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області (орендодавець) та Харківським відділенням Української Секції Міжнародної Поліцейської Асоціації (орендар, відповідач) був укладений договір оренди №5325-Н (далі - договір).
Відповідно до п. 1.1 договору, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно - нежитлові приміщення - кімнати №№ 23 (13,0 кв.м.), №24 (9,7 кв.м.) та частина кім. №25 (67,0 кв.м.) розташовані на 1-му поверсі 9-поверхового адміністративного будинку, інвентарний №10310001, літ. А-9, реєстраційний №35244307.1.СКСКАЖ024, загальною площею 89,7 кв.м. (даті - майно), за адресою: м. Харків, вул. Ярославська, 1/29, що перебуває на балансі Харківського міського управління ГУМВС України в Харківській області (далі - балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на " 16" липня 2012 року і становить 480 800 гривень.
Згідно п. 1.2 договору, майно передається в оренду з метою розміщення Харківського відділення Української Секції Міжнародної Поліцейської Асоціації.
Додатковою угодою № 1 від 14.12.2012 до договору було внесено зміни до договору щодо визначення розміру орендованої площі та орендної плати. Орендовану площу змінено на 41,0 кв.м.
Додатковою угодою № 2 від 24.05.2016 до договору було внесено зміни щодо оцінки майна та орендної плати.
Додатковою угодою № 3 від 24.05.2016 до договору було внесено зміни про строк чинності договору і договір продовжено до 03.10.2018.
Додатковою угодою № 4 від 04.04.2017 до договору було внесено зміни про зміну реквізитів сторін договору.
Додатковою угодою № 5 від 28.09.2018 до Договору було внесено зміни про балансоутримувача орендованого майна: з 28.09.2018 балансоутримувачем є ГУНП в Харківській області.
Додатковою угодою № 6 від 26.11.2018 до Договору було внесено зміни про строк чинності договору і договір продовжено до 03.09.2021.
Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що у 2020 році Управлінням внутрішнього аудиту Національної поліції України було проведено аудиторську перевірку діяльності ГУНП в Харківській області. В тому числі було здійснено вибіркову перевірку об`єктів, які здаються в оренду. За результатами перевірки було виявлено ряд недоліків серед яких і те, що Харківське відділення Української Секції Міжнародної Поліцейської Асоціації використовувало все приміщення загальною площею 89,7 кв.м., однак оплачувало орендну плату по договору оренди тільки за 41,0 кв.м. та за споживання енергоносіїв (опалення) оплачувало за площу 41,0 кв.м. за електроенергію сплачувало без урахування споживання енергоносіїв на площі 48,7 кв.м. Таким чином, за результатами аудиторської перевірки було зроблено висновок про наявність шкоди завданої ГУНП в Харківській області. У звіті УВА НПУ зазначається: "при огляді приміщень, де розташована та здійснює діяльність Асоціація встановлено, що фактично орендар займає: кімнату №24 - тамбур - площею 9,7 кв.м., в якому орендарем самостійно встановлено туалет та раковину; кімнату № 23 - кабінет - площею 13 кв.м. та частину кімнати № 25 - вестибюлю - площею 67 кв.м. Крім того, при огляді зафіксовано, що Асоціація має окремий вихід, у приміщеннях, розташовані речі орендаря (меблі, комп`ютерна техніка та інші товарно-матеріальні цінності), прохід загальний до приміщень ГУНП, що межують з займаними орендарем кімнатами, відсутній. Таким чином, при огляді встановлено, що Асоціація фактично займає та здійснює свою діяльність у нежитлових приміщеннях трьох кімнат загальною площею 89,7 кв.м.".
ГУНП в Харківській області було здійснено вихід за адресою орендованого майна на підставі доручення від 02.04.2021 № 657/119-31/012021 та встановлено, що Харківське відділення Української Секції Міжнародної Поліцейської Асоціації використовує все приміщення загальною площею 89,20 кв.м. З даного приводу складено акт, однак представник Харківського відділення Дронь І.І, відмовився від підпису у ньому.
10.06.2021 ГУНП в Харківській області направлено претензію №766/119/05/26-2021. Проте, відповіді Харківське відділення Української Секції Міжнародної Поліцейської Асоціації не надіслало.
Позивач вказує на те, що укладаючи договір, відповідач укладав його на 89,7 кв.м., тобто мав намір використовувати приміщення за всією площею під час своєї діяльності. 
З плану технічного паспорту вбачається використання відповідачем приміщень площею 89,20 кв.м. Відповідно до графічного плану вбачається використання відповідачем кімнати № 24, кімнати №23, а також кімнати №25 площею 66,5 кв.м. Кімната №25 загальною площею 82.10 кв.м., але використовується площею 66,5 кв.м. (приміщення площею 15,60 кв.м. між основною частиною кімнати № 25 площею 66,5 кв.м. та кімнатою № 28 відокремлене капітальною перегородкою) є єдиною кімнатою без фізичної перешкоди у вигляді стіни, яка б поділила її на кімнати і унеможливила доступ відповідача. Циркуляція повітря та тепла розповсюджується по всій кімнаті № 25, приміщення освітлюється і опалюється на повні 66,5 кв.м. Приміщення які займає відповідач використовуються лише відповідачем. Працівники ГУНП в Харківській області не користуються входом відповідача для доступу до власних кабінетів через відсутність проходу, який би з`єднував орендовані приміщення та приміщення, які займає ГУНП в Харківській області.
За весь час безпідставного використання відповідачем неналежних йому за договором оренди приміщень, позивач самостійно сплачував неналежне споживання комунальних послуг відповідачем, коли такий обов`язок лежить на особі, що експлуатує приміщення. Використання більшої площі приміщення також призвело до збитків державного бюджету, до якого необхідно було перерахувати через Фонд державного майна України 50% орендної плати за використані приміщення.
Позивач вказує на те, що у зв`язку із викладеним та ситуацією яка склалась, ГУНП в Харківській області вимушене звернутись до суду для вирішення спору у судовому порядку через безрезультатність урегулювання спору у досудовому порядку.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вказав, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами зайняття саме відповідачем спірних приміщень площею більшою, ніж то передбачено умовами спірного договору оренди
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
Частиною 1 статті 626 ЦК України   передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
При цьому за правилами статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Частиною 1 ст. 173 ГК України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Частиною 1 ст. 174 ГК України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Статтею 283 ГК України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Відповідно до приписів процесуального законодавства, саме позивач повинен довести обставини, які входять до предмету доказування у справі та які підтверджують факт порушення його права відповідачем.
Матеріалами справи встановлено, що 02.04.2021 Управлінням логістики та матеріально-технічного забезпечення КУНП в Харківській області за №657/119-31/01-2021 було видане доручення про створення комісії з проведення огляду приміщень, які займає Українська Секція Міжнародної Поліцейської Академії.
28.04.2021 членами комісії був проведений огляд приміщень, які орендуються Харківським відділенням Української Секції Міжнародної Поліцейської академії про що складений акт перевірки (а.с.159).
У даному акті зазначено, що відповідач займає приміщення загальною площею 89,20 кв.м., яка є більшою за орендовану площу, згідно договору оренди на 48,20 кв.м. 
Акт підписаний головою комісії - Новоселовим М., начальниколм ВКЕЗ ЦЗ ГУНП в Харківській області; членами комісії - Ващенко С., старшим лейтенантом поліції, інспектором ВКЕЗ ЦЗ ГУНП в Харківській області; - Батаріним М., комендантом ВКЕЗ ЦЗ ГУНП в Харківській області. 
Колегія суддів зазначає, що місцевий суд вірно вказав, що вказаний акт обстеження не може вважатися належним доказом порушення відповідачем умов договору, оскільки складений позивачем одноособово, без участі представників відповідача, а встановлені у ньому обставини не визнаються та заперечуються відповідачем. 
В акті обстеження відсутні будь-які відомості про проведення обстеження у присутності представників відповідача, а також про їх відмову від підписання даного акту.
Крім того, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що складений за результатами перевірки Аудиторський звіт №14 від 29.09.2020 не визначений законодавством як безумовний доказ господарського чи цивільно-правового правопорушення, не є належним доказом стягнення грошових коштів з орендної плати з відповідача, оскільки не є первинним документом та не носить обов`язковий характер.
Твердження позивача про те, що намір відповідача укласти договір оренди на нову збільшену орендну площу та перерахування орендної плати за договором №417 від 07.10.2021, свідчить про використання відповідачем протягом 2018-2020 років площі більшої, ніж то встановлено договором оренди №5325-Н від 03.12.2012, судами не приймається до уваги, як безпідставні та такі, що ґрунтуються на припущеннях позивача.
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за спожиті комунальні послуги, колегія суддів зазначає про таке.
Положенням ч. 2 ст. 901 ЦК України визначено, що положення глави 63 ЦК України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Згідно зі ст. 902 ЦК України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.
Частиною 1 статті 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Житлово-комунальні послуги, відповідно до ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Частиною 1 ст. 6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.
Згідно ч. 2 ст. 6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", виконавцями комунальних послуг є, зокрема: послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води; послуг з централізованого водопостачання - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання; послуг з централізованого водовідведення - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водовідведення.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Згідно ч. 1 ст. 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", надання комунальних послуг та надання послуги з управління багатоквартирним будинком здійснюються безперервно, крім часу перерв на: 1) проведення ремонтних і профілактичних робіт згідно з будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації і користування, положеннями про проведення поточного і капітального ремонтів та іншими нормативно-правовими актами; 2) міжопалювальний період для систем опалення виходячи з кліматичних умов згідно з нормативно-правовими актами; 3) ліквідацію наслідків аварії.
Зі змісту укладених між сторонами договорів №93 від 28.03.2018, №86 від 27.03.2019 та №101 від 22.04.2020 вбачається, що факт надання позивачем комунальних послуг відповідачу підтверджується відповідними актами.
Проте, у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження надання позивачем відповідачу за період 2018-2020 року комунальних послуг на займану площу, яка була неврегульована договірними відносинами. Відповідні акти у матеріалах справи відсутні, як і відсутні виставлені рахунки.
Крім того, судами встановлено, що позивач не здійснює господарську діяльність з виробництва, передачі, розподілу електричної енергії, постачання електричної енергії споживачу, водопостачання, водовідведення, підігріву води і централізованого опалення тощо, при цьому позивачем не надано доказів наявності у нього укладених договорів з тепло-, енерго- та водопостачальними організаціями та іншими суб`єктами господарювання на підтвердження надання комунальних послуг відповідачу за період 2018-2020 роки.
Разом з тим, на підтвердження надання відповідачу комунальних послуг за період 2018-2020 роки позивачем було долучено до матеріалів справи акти надання-отримання послуг, які сплачені відповідачем у повному обсязі, про що також зазначає позивач та вбачається з аудиторського звіту.
З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами зайняття саме відповідачем спірних приміщень площею більшою ніж то передбачено умовами спірного договору оренди, відтак суди дійшли про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не містять фактичного правового обґрунтування в чому саме полягає незаконність рішення суду першої інстанції та відхиляються колегією суддів, як безпідставні, необґрунтовані та такі, що стосуються виключно переоцінки доказів.
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. 
Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх доводів і вимог.
Статтею 76 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної  інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають в повній мірі приписам законодавства та фактичним обставинам справи, судова колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення господарського суду Харківської області від 23.11.2021 у справі №922/3934/21 без змін.
Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені позивачем, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 129, 269, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Харківської області від 23.11.2021 у справі №922/3934/21 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя                                                                    П.В. Тихий

Суддя                                                                                           О.І. Склярук  

Суддя                                                                                           О.І. Терещенко