ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 року	Львів	Справа № 807/727/18 пров. № А/857/6064/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Онишкевича Т.В.,
суддів                                                                      Судової-Хомюк Н.М., Сеника Р.П.,  
з участю секретаря судових засідань                                Смолинця А.В.,
                                                                                                                                   
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Управління Держпраці у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 березня 2022 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Закарпатській області про скасування постанови,

суддя у І інстанції                                                            Плеханов З.Б., 
час ухвалення рішення                                                  не зазначено,
місце ухвалення рішення                                                  м. Ужгород,
дата складення повного тексту рішення                               10 березня 2022 року,

ВСТАНОВИВ :

У квітні 2021 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП) звернулася до адміністративного суду із позовом, у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову від 03 липня 2018 року першого заступника начальника Управління Держпраці у Закарпатській області (далі - Управління) № ЗК248/216/АВ/П-ТД-ФС-109 про накладення на нього штрафу у розмірі 223 380,00 грн на підставі абзацу 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2018 року у справі №807/727/18, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2019 року та постановою Верховного Суду від 19 січня 2022 року, у задоволенні позову ФОП було відмовлено.
01 лютого 2022 року позивач звернувся до суду першої інстанції із заявою про перегляд рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2018 року за нововиявленими обставинами, посилаючись на прийняття Закону України «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України» від 12 грудня 2019 року № 378-ІХ (далі - Закон № 378-ІХ), що набув чинності 02 лютого 2020 року, яким передбачено зміну підходу до процедури накладення фінансових санкцій та зміну їх розмірів.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 березня 2022 року у справі № 807/727/18 позов ФОП було задоволено частково. Скасовано постанову Управління від 03 липня 2018 року №ЗК248/216/АВ/П-ТД-ФС-109 про накладення штрафу.
При цьому суд першої інстанції виходив із того, що внесені Законом № 378-ІХ зміни до статті 265 КЗпП можуть бути підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами, оскільки пом`якшують відповідальність фізичних осіб-підприємців за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).
Управління у своїй апеляційній скарзі просило скасувати вказане рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову ФОП.
Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що обставини, на які посилається суд першої інстанції, не є нововиявленими, оскільки положення частини 3 статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України можуть бути застосоване до фізичних осіб, а не до юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.
На час притягнення до відповідальності постановою Управління від 03 липня 2018 року №ЗК248/216/АВ/П-ТД-ФС-109 ОСОБА_1 мав статус фізичної особи-підприємця і до нього застосовано санкції у вигляді штрафу саме як до суб`єкта підприємницької діяльності, а не як до фізичної особи. Тому до ФОП у спірних правовідносинах не може застосовуватись положення статті 58 Конституції України та положення частини 3 статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Окрім того, прийняття Закону України «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України» № 378-ІХ, який набрав чинності 02 лютого 2020 року, є новою обставиною, що з`явилася після розгляду справи, а не нововиявленою обставиною, як помилково зазначає суд першої інстанції.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідача ФОП підтримав доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечив обґрунтованість апеляційних вимог та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. 
Представник ФОП у судовому засіданні апеляційного суду заперечив обґрунтованість вимог апелянта доводами, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу. Просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Представник Управління, належним чином повідомленого про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибув, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи. 
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.
Перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є окремою процесуальною формою судового процесу, яка визначається юридичною природою цих обставин та є процесуальним засобом перевірки правильності судових постанов, ухвал, що має забезпечувати їх законність і обґрунтованість, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними своїх повноважень на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, а також і на виконання завдань і досягнення мети адміністративного судочинства.
Як свідчать матеріали справи, заявник просить переглянути судове рішення за нововиявленою обставиною на підставі частини 3 статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України, вважаючи такою обставиною набрання чинності Законом №378-IX, яким абзац другий частини 2 статті 265 КЗпП замінено двома новими абзацами, а саме: «Юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу у разі:
- фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої-третьої груп, застосовується попередження;
- вчинення порушення, передбаченого абзацом другим цієї частини, повторно протягом двох років з дня виявлення порушення - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення».
Стаття 361 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює вичерпний перелік підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами з тим, щоб відповідно до принципу юридичної визначеності забезпечити стабільність судових рішень.
Відповідно до частини 2 статті 361 цього Кодексу, підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:
1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;
2) встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі;
3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.
З аналізу наведеної статті слідує, що нововиявлені обставини - це факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення прав і обов`язків осіб, що беруть участь у справі, тобто юридичні факти. Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх врахування судового рішення.
Тобто, за своєю юридичною природою нововиявлені обставини є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які покладено в основу судового рішення.
До нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору.
Необхідними та загальними ознаками нововиявлених обставин є:
- існування цих обставин під час розгляду та вирішення справи і ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява;
- на час розгляду справи ці обставини об`єктивно не могли бути відомі ні заявникові, ні суду;
- істотність цих обставин для розгляду справи (тобто коли врахування цих обставин судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).
Нововиявлені обставини відрізняються від нових обставин, обставин, що змінилися, та нових доказів за часовими ознаками, предметом доказування та істотністю впливу на судове рішення.
Нова обставина, що з`явилася або змінилася після розгляду справи, не є підставою для перегляду справ. Не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, касаційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.
Також необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.
Разом із тим, частиною 3 статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами в разі прийняття нових законів, інших нормативно-правових актів, якими скасовані закони та інші нормативно-правові акти, що діяли на час розгляду справи, не допускається, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність фізичної особи.
Відповідно до матеріалів справи оскаржувана позивачем постанова від 03 липня 2018 року №ЗК248/216/АВ/П-ТД-ФС-109 прийнята Управління на підставі абзацу 2 частини другої статті 265 КЗпП у редакції, чинній на час її прийняття до прийняття та набрання чинності Законом №378-IX. 
Згідно із статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Конституційний Суд України у рішенні по справі № 1-7/99 від 09.02.1999 щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України дійшов висновку, що положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується лише людини і громадянина (фізичної особи) і не поширюється на юридичних осіб.
Разом із тим, на час притягнення до відповідальності за статтею 265 КЗпП  позивач мав статус фізичної особи-підприємця і до нього застосовано санкції у вигляді штрафу, як до суб`єкта підприємницької діяльності.
Відтак, на переконання апеляційного суду, у спірних правовідносинах до ФОП не може застосовуватись положення статті 58 Конституції України щодо пом`якшення відповідальності.
На підставі викладеного апеляційний суд дійшов переконання, що набрання чинності Законом №378-IX не є обставиною яка дає право на перегляд судового рішення у цій справі за нововиявленими обставинами у відповідності до приписів статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України, а отже підстав для задоволення заяви позивача від 01 лютого 2022 року у суду першої інстанції не було. 
Згідно із приписами частини 1 статті 369 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу. У разі задоволення заяви про перегляд судового рішення з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 2 частини п`ятої статті 361 цього Кодексу, та скасування судового рішення, що переглядається, суд:
1) ухвалює рішення - якщо переглядалося рішення суду;
2) приймає постанову - якщо переглядалася постанова;
3) постановляє ухвалу - якщо переглядалася ухвала.
Приписами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
На переконання апеляційного суду, при вирішенні публічно-правового спору, що розглядається, суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у своєму рішенні, обставинам справи, що призвело до помилкового перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами та задоволення позову. Відтак, рішення суду першої інстанції слід скасувати та у задоволенні заяви ФОП про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами відмовити. 

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Управління Держпраці у Закарпатській області задовольнити частково.

Скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 березня 2022 року та у задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2018 року у справі №807/727/18 відмовити. 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
 	 	Р. П. Сеник  	
Постанова у повному обсязі складена 15 червня 2022 року.