ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 року 
м. Київ

справа № 280/8547/20
адміністративне провадження № К/990/4020/22 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Яковенка М. М.,
суддів - Дашутіна І. В., Шишова О. О.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні в касаційній інстанції адміністративну справу №  280/8547/20
за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Машинобудівний завод «Квік» до Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
за касаційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області на додаткове рішення Запорізького окружного адміністративного суду (суддя Л. Я. Максименко) від 15 квітня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду (склад колегії суддів Ю. В. Дурасова, Л. А. Божко, О. М. Лукманова) від 16 вересня 2021 року, 
УСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ
1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Машинобудівний Завод «Квік» (далі - ТОВ «МЗ «Квік», позивач) звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області (далі - ГУ ДПС, ГУ ДПС у Запорізькій області, відповідач або скаржник), в якій позивач просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 24 вересня 2020 року № 0009980705, яким встановлено завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 1 330 145,00 грн.
2. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 30 березня 2021 року у справі №  280/8547/20 позовну заяву ТОВ «МЗ «Квік» до ГУ ДПС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задоволено повністю. 
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС від 24 вересня 2020 року № 0009980705.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС на користь ТОВ «МЗ «Квік» судовий збір у розмірі 19  952 грн. 17 коп.
3. При ухваленні указаного судового рішення питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції не вирішувалось.
4. 30 березня 2021 року до судових дебатів представником позивача зроблено заяву про подання після ухвалення судового рішення у справі доказів, що підтверджують розмір понесених судових витрат.
5. 07 квітня 2021 року до суду надійшло клопотання (вх. №19950) позивача (ТОВ «МЗ «Квік») про винесення додаткового рішення про розподіл судових витрат на правничу допомогу. Просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 10  000 грн. (а.с.166-169 т. 2).
6. 12 квітня 2021 року відповідачем подано клопотання про зменшення витрат на правову допомогу. Просив відмовити в задоволенні вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу (а.с.176-178 т. 2).
7. Додатковим рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року, клопотання ТОВ «МЗ «Квік» про ухвалення додаткового судового рішення у справі задоволено частково (а.с.181-182 т. 2).
Стягнуто на користь ТОВ «МЗ «Квік» витрати на правничу допомогу адвоката у сумі 8 000 гривень за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Запорізькій області.
У задоволенні іншої частини клопотання відмовлено.
8. Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права при ухваленні додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у справі, відповідач 27 січня 2022 року повторно звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року в частині задоволених вимог та ухвалити нове судове рішення у відповідній частині, яким відмовити у задоволенні заяви позивача в частині задоволених вимог.
9. Після усунення недоліків касаційної скарги, ухвалою Верховного Суду від 18 квітня 2022 року клопотання ГУ ДПС про поновлення строку на касаційне оскарження задоволено, поновлено ГУ ДПС строк на касаційне оскарження додаткового рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року у справі № 280/8547/20, відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача, установлено десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на касаційну скаргу та роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) його копій та доданих до нього документів іншим учасникам справи.
10. Ухвалою Верховного Суду закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд у попередньому судовому засіданні.
11. Письмового відзиву на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходило, що не перешкоджає подальшого розгляду по суті.
IІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
12. Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, задовольняючи частково вимоги позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, виходили з того, що обсяг складених адвокатом в рамках даної адміністративної справи документів, час, витрачений адвокатом на надання таких послуг, а також представництво інтересів позивача у підготовчих та судових засіданнях, а також складність цієї справи свідчить про те, що заявлені суми винагороди є дещо неспівмірними, через що суди дійшли висновку про те, що заява про відшкодування позивачу судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, підлягає частковому задоволенню на суму 8000 грн.
IІІ. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
13. Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо задоволеної частини про стягнення з ГУ ДПС на користь позивача витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою, у розмірі 8000 грн, вважає їх в цій частині необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень у справі.
14. Підставою касаційного оскарження судових рішень у цій справі скаржником зазначено пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а саме застосування судами частини сьомої статті 139, пункту 1 статті 132 КАС України без врахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2018 року у справі № 569/17904/17, у якій зазначено, що системний аналіз правових норм КАС України дає підстави для висновку про те, що на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати у тому числі розрахунок погодинної вартості правої допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання- передачі послуг за договором. 
15. Скаржником також зазначено, що суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції, що витрати на правничу допомогу в сумі 8000 грн, є співмірним та обґрунтованими розміром зазначених витрат. Проте, незважаючи на зроблений висновок, судом апеляційної інстанції зазначено та не конкретизовано з чого складається зазначена сума, що є порушенням статей 132, 134, 139 КАС України.
16. Відповідач вважає, що такі витрати в сумі 8 000 грн є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг (підготовка цієї справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної й технічної роботи, адже зазначена справа не є складною, у мережі Інтернет міститься велика кількість практики з аналогічних спорів; нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося), не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру. 
17. Всупереч частини п`ятої статті 134 КАС України, позивачем не дотримано принципу співмірності розміру витрат на оплату послуг адвокат із часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та ціною позову. Крім того, державою встановлено рівень розміру місячної мінімальної заробітної плати, яка на 01 січня 2021 року становила 6 000 грн.
ІV. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
18. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статті 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, виходить із наступного.
19. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
20. Зазначеним вимогам закону судові рішення відповідають.
21. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
22. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
23. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
24. У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (п. 269).
25. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
26. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
27. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №  5076-VI).
28. Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності є:
1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення;
4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні;
5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні;
6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами;
7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;
8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань.
Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
29. Відповідно до положень пункту 1 частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
30. За змістом статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
31. Відповідно до частин першої, сьомої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
32. Згідно з частинами першою та п`ятою статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.
33. З огляду на викладене, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
34. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
35. При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним.
36. Сукупність наведених норм дає підстави для висновку, що витрати, понесені на професійну правничу допомогу, мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких.
37. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року (справа № 826/1216/16) та у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року (справа №300/941/19), від 31 березня 2020 року (справа №726/549/19).
38. Разом з тим, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (частина перша статті 72 КАС України).
39. За правилами оцінки доказів, встановлених статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
40. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
41. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
42. Отже, як з`ясовано судами, правнича допомога у цій справі надавалася позивачу адвокатом Хілько Альоною Василівною на підставі укладеного договору про надання правової допомоги № 82 від 05 жовтня 2020 року.
43. Відповідно до пункту 1.1. вказаного Договору правова допомога надається позивачу у справі про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення 24 вересня 2020 року № 0009980705, прийнятого Головним управлінням ДПС у Запорізькій області.
44. 31 березня 2021 року між сторонами підписано Акт приймання-передачі наданих послуг за Договором № 82 про надання правової допомоги.
45. Згідно детального опису робіт (наданих послуг) та здійснених витрат виконаних адвокатом, необхідних для надання правничої допомоги у справі, адвокатом надано наступні послуги:
- підготовка позовної заяви з додатками вартістю 6  000 грн., - участь у підготовчому судовому засіданні вартістю 1500 грн., - участь у судовому засіданні вартістю 1500 грн., - відповідь на відзив вартістю 1000 грн. (т.2, а.с.167)
46. Згідно з актом адвокатом якісно та у повному обсязі надано Клієнту юридичні послуги, а Клієнтом її прийнято.
47. Клієнтом прийнято послуги адвоката на загальну вартість 10 000 грн. (у відповідності до вищевказаних умов Договору). (т.2, а.с.168)
48. Позивачем (ТОВ «МЗ «Квік») оплачено витрати на правову допомогу у повному обсязі 08 жовтня 2020 року, що підтверджується платіжним дорученням № 9392. (т.2, а.с.169).
49. Дослідивши надані суду докази понесених витрат та вирішуючи питання розміру судових витрат, які за встановленими судами обставинами позивачем фактично були понесені, а факт сплати підтвердженим, суди виходили з критерію співмірності зі складністю справи, ціни позову, (сума майнових вимог 1  330 145 грн, що не відносить дану справу до справ незначної складності), кількістю витраченого часу на наданих послуг відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг, та принципу справедливості, на підставі яких дійшли висновку, що заявлена до відшкодування сума 10 000 грн. є надмірною, а тому Верховний Суд погоджується з висновком суддів першої та апеляційної інстанцій, що зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу з 10 000 до 8 000 грн буде за даних обставин справи справедливим і співмірним відшкодуванням таких.
50. Натомість, аргументи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права або порушення ними норм процесуального права. Доводи касаційної скарги зводяться до відсутності в судових рішеннях розрахунку 8 000 грн, що не є обґрунтуванням неспівмірності цієї суми зі складністю справи та понесених позивачем витрат.
51. Таким чином, суди попередніх інстанцій, перевіривши та надавши оцінку наданим позивачем документам на підтвердження вартості послуг представництва інтересів позивача під час розгляду справи, дійшли обґрунтованого висновку, що ці документи є достатніми доказами на підтвердження наявності підстав для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у розмірі, який є доведеним, документально обґрунтованим та таким, що відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.
52. Доводи касаційної скарги не містять обґрунтувань, які б спростовували висновки суддів попередніх інстанцій щодо співмірності погоджених до відшкодування судових витрат із обсягом виконаних адвокатом робіт, так само як і не містять розрахунку суми витрат, які, за позицією відповідача, є належними до відшкодування, а зводяться фактично до цитування норм процесуального права, що регулюють спірні правовідносини.
53. Окрім того, посилання ж відповідача на відповідні висновки Верховного Суду не свідчать про те, що суди попередніх інстанцій не врахували відповідні висновки касаційного суду та безпідставно стягнули витрати на правничу допомогу у розмірі 8 000 грн , оскільки не можна визнати, що правовідносини у цій справі, та у справі, на яку зроблено посилання відповідачем, є подібними.
54. Відповідно до правового висновку, висловленого у пункті 68 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц: висновки суду, у тому числі касаційної інстанції, формуються виходячи із конкретних обставин справи. Тобто, на відміну від повноважень законодавчої гілки влади, до повноважень суду не належить формулювання абстрактних правил поведінки для життєвих ситуацій, які підпадають під дію певних норм права. При цьому під судовим рішенням в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, у яких є аналогічними предмети спору, підстави позову,  зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, і відповідно, має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
55. За таких обставин, відсутні підстави для задоволення касаційної скарги відповідача.
56. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
57. Відповідно до частини третьої статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
58. Отже, Верховний Суд дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для їх скасування, а тому касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення.
Керуючись статтями 134, 139, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області залишити без задоволення, а додаткове рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року у справі № 280/8547/20 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                           М. М. Яковенко
Судді                                                                                                              І. В. Дашутін
                                                                                                              О. О. Шишов