Постанова                                                  
Іменем України                         
 
16 червня 2022 року                                                                     
м. Київ
                                                                                                           
справа № 607/18870/20
провадження № 61-16523св21 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Грушицького А. І., 
суддів: Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Сердюка В. В.,
 
учасники справи:
 
позивач - Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України»,
відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Тотус», Товариство з обмеженою відповідальністю «Т-ПС», ОСОБА_1 ,
 	
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 червня 2021 року у складі судді Дзюбича В. Л. та постанову Тернопільського апеляційного суду                         від 22 вересня 2021 року у складі колегії суддів: Храпак Н. М., Дикун С. І.,                       Парандюк Т. С.
 
у справі за позовом Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тотус», Товариства з обмеженою відповідальністю «Т-ПС», ОСОБА_1 про визнання недійсним протоколу № 2 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Тотус» від 24 червня 2014 року про передачу ОСОБА_1 частини основних засобів (обладнання) та акта прийому-передачі обладнання від 18 липня 2014 року, що укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Т-ПС»,  
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог 
Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» в особі Філії Акціонерного товариства «Укрексімбанк» в місті Тернополі (далі - АТ «Укрексімбанк») у листопаді 2020 року звернулося до суду з вищевказаним позовом, в якому просило визнати недійсними протокол № 2 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Тотус» (далі - ТОВ «Тотус») від 24 червня 2014 року про передачу ОСОБА_1 частини основних засобів (обладнання) та акт прийому-передачі обладнання від 18 липня 2014 року, укладений між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Т-ПС» (далі - ТОВ «Т-ПС»).
Зазначений позов, АТ «Укрексімбанк» обґрунтувало тим, що в період з 2006 року до 2009 року між АТ «Укрексімбанк» та ТОВ «Тотус» було укладено три кредитні договори, а саме: 26 липня 2006 року кредитний договір № 6606К37; 01 серпня                   2007 року -  № 6607К17; 06 лютого 2009 року - № 6609К2, згідно з умовами яких банк надав позичальнику кредитні кошти на загальну суму 2 328 000 доларів США. 
З метою забезпечення вказаних зобов`язань, між АТ «Укрексімбанк» та ТОВ «Тотус» було укладено нотаріально посвідчені договори застави, а саме: 22 грудня 2005 року договір застави № 66052166 (з подальшими змінами); 26 липня 2006 року -                            № 6606271 (з подальшими змінами); 27 квітня 2006 року - № 6606242 (з подальшими змінами); 13 листопада 2006 року - № 6606290 (з подальшими змінами).
Предметом застави за вказаними договорами є рухоме майно ТОВ «Тотус», зокрема:
- напівавтоматична машина для монтажу пружинних блоків типу «Бонель» AS-3 LH 203 (передано ТОВ «Тотус» в заставу АТ «Укрексімбанк» згідно з договором застави № 6605Z166 від 22 грудня 2005 року);
- напівавтоматична машина для монтажу пружинних блоків типу «Бонель» AS-3 (передано ТОВ «Тотус» в заставу АТ «Укрексімбанк» згідно з договором застави                      № 6605Z166 від 22 грудня 2005 року);
- автоматична пружиноформуюча машина для виготовлення пружинних блоків типу «Бонель» модель FC60LH (передано ТОВ «Тотус» в заставу АТ «Укрексімбанк» згідно з  договором застави № 6606Z71 від 26 липня 2006 року);
- напівавтоматична машина для пакування пружинних блоків різної модифікації Rollpack RL 200ЕН (передано ТОВ «Тотус» в заставу АТ «Укрексімбанк» згідно з  договором застави № 6606Z70 від 26 липня 2006 року);
- верстат для прикріплення рамки GF2V, Fides (передано ТОВ «Тотус» в заставу                  АТ «Укрексімбанк» згідно з договором застави № 6606Z90 від 13 листопада                     2006 року);
- автоматична машина для монтажу пружинних блоків Spuhl, РА-395 (передано                    ТОВ «Тотус» в заставу АТ «Укрексімбанк» згідно з договором застави № 6606Z90                       від 13 листопада 2006 року);
- напівавтоматична машина для монтажу пружинних блоків Spuhl, PS-391 (передано ТОВ «Тотус» в заставу АТ «Укрексімбанк» згідно з договором застави № 6606Z90                   від 13 листопада 2006 року);
- пружинозбиральний верстат AS3 Fides (передано ТОВ «Тотус» в заставу                              АТ «Укрексімбанк» згідно з договором застави № 6605Z166 від 22 грудня 2005 року);
- пружинозбиральний верстат AS3 Fides (передано ТОВ «Тотус» в заставу                                АТ «Укрексімбанк» згідно з договором застави № 6605Z166 від 22 грудня 2005 року);
- автоматична пружиноформуюча машина для виготовлення пружинних блоків типу «Бонель» С-313 (передано ТОВ «Тотус» в заставу АТ «Укрексімбанк» згідно з договором застави № 6605Z166 від 22 грудня 2005 року);
- автоматична пружиноформуюча машина для виготовлення пружинних блоків типу «Бонель» С-313 (передано ТОВ «Тотус» в заставу АТ «Укрексімбанк» згідно з договором застави № 6605Z166 від 22 грудня 2005 року).
У зв`язку із невиконанням ТОВ «Тотус» взятих на себе зобов`язань за кредитними договорами, рішенням Господарського суду Тернопільської області від 24 листопада 2014 року у справі № 921/906/13-г/5 стягнуто з ТОВ «Тотус» на користь                                    АТ «Укрексімбанк» кредитну заборгованість, а саме:
- за кредитним договором від 26 липня 2006 року № 6606К37 заборгованість за тілом кредиту в розмірі 250 000 доларів США, заборгованість за відсотками за користування кредитом - 35 990,48 доларів США, суму несплаченої комісії за управління кредитом - 5 994,56 грн, пеню за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом - 20 736,56 грн та пеню за несвоєчасну сплату комісії за управління кредитом - 516,60 грн;
- за кредитним договором від 01 серпня 2007 року № 6607К17 заборгованість за тілом кредиту в розмірі 1 500 000 доларів CШA, заборгованість за відсотками за користування кредитом - 184 045,81 доларів США, суму несплаченої комісії за управління кредитом - 36 207,11 грн, заборгованість за пенею за несвоєчасну сплату кредиту - 157 468,64 грн, заборгованість за пенею за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом - 105 511,63 грн та пеню за несвоєчасну сплату комісії за управління кредитом - 3 113,95 грн;
- за кредитним договором від 06 лютого 2009 року № 6609К2 заборгованість за тілом кредиту в розмірі - 477 250,54 доларів США, заборгованість за відсотками за користування кредитом - 47 928,39 доларів США, суму несплаченої комісії за управління кредитом - 16 706,75 грн, заборгованість за пенею за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом - 45 388,74 грн, пеню за несвоєчасну сплату комісії за управління кредитом - 1 776,18 грн.
Однак, 24 червня 2014 року протоколом № 2 загальних зборів учасників ТОВ «Тотус» було прийнято рішення про передачу колишньому учаснику товариства                   ОСОБА_1 основних засобів (обладнання), належного ТОВ «Тотус», у зв`язку із виходом його зі складу учасників, а саме:
- автоматичного станка для елементів підв. AS-3 №2 - 1 одиниця;
- автоматичної пружиноформуючої машини Spuhl, модель С313 - 2 одиниці;
- напівавтоматичної машини для монтажу пружинних блоків Spuhl, Р-391 - 2 одиниці;
- автоматичного станка для елементів підв. AS-3 №1 - 1 одиниця;
- автоматичної машини для монтажу пружинних блоків Р-395 - 1 одиниця;
- рулонопакувальної машини «Rollpack RL 200ЕН» №1 - 1 одиниця;
- автоматичного станка для елементів підвіски AS-3 - 1 одиниця.
Зазначав, що вказане майно перебуває у заставі АТ «Укрексімбанк».
За згодою на відчуження заставного майна ні ТОВ «Тотус», ні ОСОБА_1 до АТ «Укрексімбанк» не зверталися. 
Згідно з актом приймання-передачі майна від 18 липня 2014 року, підписаним з одного боку ОСОБА_1 , а з іншого боку - ТОВ «Т-ПС», останньому було передано заставне майно АТ «Укрексімбанк», а саме:
- автоматичну пружиноформуючу машину для виготовлення пружинних блоків типу «Бонель», модель FC60LH - 1 одиниця;
- автоматичну пружиноформуючу машину для виготовлення пружинних блоків «Бонель», модель С313 - 2 одиниці;
- напівавтоматичну машину для монтажу пружинних блоків типу «Бонель» AS-3 -                 2 одиниці;
- напівавтоматичну машину для монтажу пружинних блоків типу «Бонель» AS-3 LH - 1 одиниця;
- напівавтоматичну машину для пакування пружинних блоків різної модифікації «Rollpack RL 200ЕН» - 1 одиниця.
Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстра юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань єдиним учасником ТОВ «Т-ПС» є                         ОСОБА_1 . 
Про факт відчуження заставного майна АТ «Укрексімбанк» дізналося 22 вересня   2020 року після надходження до банку повістки про виклик до суду із залученням його як третьої особи у справі № 607/9094/20 за позовом ТОВ «Т-ПС» до                                   ОСОБА_3 , ТОВ «Тотус», ТОВ «Тотус Спрінгс», ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні майном та ознайомлення із матеріалами справи.
 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області рішенням від 09 червня 2021 року позов задовольнив частково.
Визнав недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ «Тотус», яке оформлене протоколом загальних зборів учасників товариства від 24 червня 2014 року, в частині визнання недійсним виплати ОСОБА_1 вартості частини майна товариства, пропорційну його частці у статутному капіталі, шляхом передачі частини основних засобів (обладнання), а саме:
- напівавтоматичної машини для монтажу пружинних блоків Spuhl, P-391 -                             1 одиниця;
- автоматичного станка для елементів підв. AS-3 №1 - 1 одиниця;
- автоматичної машини для монтажу пружинних блоків P-395 - 1 одиниця;
- автоматичної пружиноформуючої машини FIDES FC-60LH - 1 одиниця.
У задоволенні решти позовних вимог відмовив.
Понесені у справі судові витрати поклав на сторони в розмірах, які ними понесені.
Задовольняючи частково позов, місцевий суд виходив з того, що рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Тотус», яке оформлене протоколом загальних зборів учасників товариства від 24 червня 2014 року, ОСОБА_1 у рахунок вартості його частки у статутному капіталі товариства передано майно, яке перебувало у заставі                                АТ «Укрексімбанк» а саме: напівавтоматичну машину для монтажу пружинних блоків Spuhl, P-391 - 1 одиниця; автоматичний станок для елементів підв. AS-3 № 1 -                             1 одиниця; автоматичну машину для монтажу пружинних блоків P-395 - 1 одиниця; автоматичну пружиноформуючу машину FIDES FC-60LH - 1 одиниця, що порушує права позивача на вказане майно, оскільки зазначене майно перебувало у його заставі та яким ТОВ «Тотус» вправі було розпоряджатися лише за згодою банку, якої банк не надавав.
Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів того, що решта машин та станків, які передані ТОВ «Тотус» ОСОБА_1 перебували у заставі банку.
Також місцевий суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним акта прийому-передачі обладнання від 18 липня 2014 року, оскільки зазначений акт не є правочином у розумінні статті 202 ЦК України, у зв`язку з тим, що його підписання не створює, не змінює та не припиняє прав та обов`язків у сторін договору, а лише посвідчує факт передачі майна.
Тернопільський апеляційний суд постановою від 22 вересня 2021 року апеляційну скаргу АТ «Укрексімбанк» залишив без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 червня 2021 року залишив без змін. Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції поклав на сторони в межах ними понесених.
Постанову апеляційний суд мотивував тим, що висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
АТ «Укрексімбанк» у жовтні 2021 року подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 червня 2021 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 22 вересня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким визнати недійсними протокол № 2 загальних зборів учасників ТОВ «Тотус» від 24 червня 2014 року про передачу ОСОБА_1 частини основних засобів (обладнання) та акт прийому-передачі обладнання                         від 18 липня 2014 року, що укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Т-ПС».
 
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі як на підставу оскарження судового рішення АТ «Укрексімбанк» посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України та, зокрема вказує, що судами попередніх інстанцій не було враховано правових висновків, висловлених у постановах Верховного Суду від 03 серпня 2021 року у справі № 295/6177/19-ц (провадження № 61-5270св21), від 17 липня 2019 року у справі № 299/396/17 (провадження № 61-26562св18), від 24 липня 2019 року у справі № 405/1820/17 (провадження № 61-2761св19), згідно з якими будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину.
Також залишилися поза увагою правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) та у постановах Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року (провадження № 6-1873цс16), від 23 серпня 2017 року у справі                                 № 306/2952/14-ц, від 09 вересня 2017 року у справі № 359/1654/15-ц, згідно з якими суди здійснили розширене тлумачення статті 234 ЦК України і кваліфікували договір, укладений з метою уникнути виконання грошового зобов`язання, як фіктивний.
Згідно з правовим висновком, висловленим у постановах Верховного Суду                              від 07 грудня 2018 року у справі № 910/7547/17 та від 06 березня 2019 року у справі № 317/3272/16-ц (провадження № 61-156св17), дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом. Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи-стягувача за рахунок майна цього власника, може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора.
Проте, зазначені висновки були також залишені поза увагою судів попередніх інстанцій.
Висновки судів попередніх інстанцій про те, що позивачем не доведено перебування у заставі банку автоматичного станка, автоматичної пружиноформуючої машини, рулонопакувальної машини є помилковими, оскільки передане ОСОБА_1 при виході із складу учасників товариства майно не є ідентифікованим.
 
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
Від ТОВ «Т-ПС» та ОСОБА_1 у листопаді 2021 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому заявники просять залишити її без задоволення, посилаючись на те, що суди правомірно врахували первинні докази - інвойси, які свідчать про придбання майна, та не взяли до уваги лист ТОВ «Тотус», який не є первинним бухгалтерським документом.
Захист порушених прав заставодержатель (позивач) вправі здійснювати лише у тих правовідносинах, учасником яких він є, тобто за договором кредиту та застави, що укладені між ним та ТОВ «Тотус» та в межах відповідальності, визначеної вказаними договірними зобов`язаннями і законом, що регулює такі правовідносини.
Якщо кредитор вважає, що заставне майно відчужене, то згідно з пунктами 2.3.4, 2.3.5 договорів застави у випадку відчуження предмета застави боржник сплачує штраф кредитору, а у випадку загибелі або втрати у будь-який спосіб предмета застави боржник зобов`язаний надати аналогічну (за вартістю, якістю) заміну предмета застави, тощо.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Верховний Суд ухвалою від 25 жовтня 2021 року відкрив провадження у цій справі та витребував її матеріали із Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області.
Справа № 607/18870/20 надійшла до Верховного Суду 16 листопада 2021 року.
Верховний Суд ухвалою від 14 січня 2022 року справу призначив до судового розгляду у складі колегії п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
У період з 2006 року до 2009 року між АТ «Укрексімбанк» та ТОВ «Тотус» було укладено три кредитні договори, а саме: 26 липня 2006 року кредитний договір                      № 6606К37; 01 серпня 2007 року -  № 6607К17; 06 лютого 2009 року - № 6609К2, згідно з умовами яких банк надав позичальнику кредитні кошти на загальну суму                   2 328 000 доларів США. 
З метою забезпечення вказаних зобов`язань, між АТ «Укрексімбанк» та ТОВ «Тотус» було укладено нотаріально посвідчені договори застави, а саме: 22 грудня 2005 року договір застави № 66052166 (з подальшими змінами); 26 липня 2006 року -                            № 6606271 (з подальшими змінами); 27 квітня 2006 року - № 6606242 (з подальшими змінами); 13 листопада 2006 року - № 6606290 (з подальшими змінами).
Предметом застави за вказаними договорами є рухоме майно ТОВ «Тотус», зокрема:
- напівавтоматична машина для монтажу пружинних блоків типу «Бонель» AS-3 LH 203 (передано ТОВ «Тотус» в заставу АТ «Укрексімбанк» згідно з договором застави № 6605Z166 від 22 грудня 2005 року);
- напівавтоматична машина для монтажу пружинних блоків типу «Бонель» AS-3 (передано ТОВ «Тотус» в заставу АТ «Укрексімбанк» згідно з договором застави                      № 6605Z166 від 22 грудня 2005 року);
- автоматична пружиноформуюча машина для виготовлення пружинних блоків типу «Бонель» модель FC60LH (передано ТОВ «Тотус» в заставу АТ «Укрексімбанк» згідно з  договором застави № 6606Z71 від 26 липня 2006 року);
- напівавтоматична машина для пакування пружинних блоків різної модифікації Rollpack RL 200ЕН (передано ТОВ «Тотус» в заставу АТ «Укрексімбанк» згідно з  договором застави № 6606Z70 від 26 липня 2006 року);
- верстат для прикріплення рамки GF2V, Fides (передано ТОВ «Тотус» в заставу АТ «Укрексімбанк» згідно з договором застави № 6606Z90 від 13 листопада 2006 року);
- автоматична машина для монтажу пружинних блоків Spuhl, РА-395 (передано ТОВ «Тотус» в заставу АТ «Укрексімбанк» згідно з договором застави № 6606Z90                       від 13 листопада 2006 року);
- напівавтоматична машина для монтажу пружинних блоків Spuhl, PS-391 (передано ТОВ «Тотус» в заставу АТ «Укрексімбанк» згідно з договором застави № 6606Z90                   від 13 листопада 2006 року);
- пружинозбиральний верстат AS3 Fides (передано ТОВ «Тотус» в заставу                            АТ «Укрексімбанк» згідно з договором застави № 6605Z166 від 22 грудня 2005 року);
- пружинозбиральний верстат AS3 Fides (передано ТОВ «Тотус» в заставу                             АТ «Укрексімбанк» згідно з договором застави № 6605Z166 від 22 грудня 2005 року);
- автоматична пружиноформуюча машина для виготовлення пружинних блоків типу «Бонель» С-313 (передано ТОВ «Тотус» в заставу АТ «Укрексімбанк» згідно з договором застави № 6605Z166 від 22 грудня 2005 року);
- автоматична пружиноформуюча машина для виготовлення пружинних блоків типу «Бонель» С-313 (передано ТОВ «Тотус» в заставу АТ «Укрексімбанк» згідно з договором застави № 6605Z166 від 22 грудня 2005 року).
Місце зберігання даного майна - АДРЕСА_1 .
Відомості про обтяження вказаного майна заставою на користь АТ «Укрексімбанк» внесені до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, що підтверджується витягами з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 68210076 від 06 жовтня 2020 року, № 68509997 від 06 жовтня 2020 року, № 68509832 від 06 жовтня 2020 року, № 68509677 від 06 жовтня 2020 року, № 68509527 від 06 жовтня 2020 року.
Частка майна ОСОБА_1 у ТОВ «Тотус» становила 37,5 %, що підтверджується протоколами зборів учасників ТОВ «Тотус» від 10 листопада 2006 року, від 15 червня 2007 року та від 14 січня 2009 року.
Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 24 листопада 2014 року у справі № 921/906/13-г/5 стягнуто з ТОВ «Тотус» на користь АТ «Укрексімбанк» кредитну заборгованість, а саме:
- за кредитним договором від 26 липня 2006 року № 6606К37 заборгованість за тілом кредиту в розмірі 250 000 доларів США, заборгованість за відсотками за користування кредитом - 35 990,48 доларів США, суму несплаченої комісії за управління кредитом - 5 994,56 грн, пеню за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом - 20 736,56 грн та пеню за несвоєчасну сплату комісії за управління кредитом - 516,60 грн;
- за кредитним договором від 01 серпня 2007 року № 6607К17 заборгованість за тілом кредиту в розмірі 1 500 000 доларів CШA, заборгованість за відсотками за користування кредитом - 184 045,81 доларів США, суму несплаченої комісії за управління кредитом - 36 207,11 грн, заборгованість за пенею за несвоєчасну сплату кредиту - 157 468,64 грн, заборгованість за пенею за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом - 105 511,63 грн та пеню за несвоєчасну сплату комісії за управління кредитом - 3 113,95 грн;
- за кредитним договором від 06 лютого 2009 року № 6609К2 заборгованість за тілом кредиту в розмірі - 477 250,54 доларів США, заборгованість за відсотками за користування кредитом - 47 928,39 доларів США, суму несплаченої комісії за управління кредитом - 16 706,75 грн, заборгованість за пенею за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом - 45 388,74 грн, пеню за несвоєчасну сплату комісії за управління кредитом - 1 776,18 грн.
На підставі вказаного рішення було відкрито виконавче провадження                              № 46453373, про що свідчить постанова про відкриття виконавчого провадження                  від 12 лютого 2015 року, винесена головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України                     Артемчуком Т. В.
На підставі заяви ОСОБА_1 від 16 червня 2014 року про вихід зі складу учасників ТОВ «Тотус» та передачу йому частини майна зі статутного капіталу                    ТОВ «Тотус» пропорційну його частці у товаристві «Тотус» рішенням, яке оформлене протоколом № 2 загальних зборів учасників ТОВ «Тотус», вирішено передати колишньому учаснику товариства ОСОБА_1 основні засоби (обладнання), належні ТОВ «Тотус», у зв`язку із виходом його зі складу учасників, а саме:
- автоматичний станок для елементів підв. AS-3 №2 - 1 одиниця;
- автоматичну пружиноформуючу машину Spuhl, модель С313 - 2 одиниці;
- напівавтоматичну машину для монтажу пружинних блоків Spuhl, Р-391 - 2 одиниці;
- автоматичний станок для елементів підв. AS-3 №1 - 1 одиниця;
- автоматичну машину для монтажу пружинних блоків Р-395 - 1 одиниця;
- рулонопакувальну машину «Rollpack RL 200ЕН» №1 - 1 одиниця;
- автоматичний станок для елементів підвіски AS-3 - 1 одиниця;
- автоматичну пружиноформуючу машину FC-60LH - 1 одиниця.
Указане майно перебуває у заставі АТ «Укрексімбанк».
Згідно з актом приймання-передачі майна від 18 липня 2014 року, підписаним з одного боку ОСОБА_1 , а з іншого боку - ТОВ «Т-ПС», останньому було передано заставне майно АТ «Укрексімбанк», а саме:
- автоматичну пружиноформуючу машину для виготовлення пружинних блоків типу «Бонель», модель FC60LH - 1 одиниця;
- автоматичну пружиноформуючу машину для виготовлення пружинних блоків «Бонель», модель С313 - 2 одиниці;
- напівавтоматичну машину для монтажу пружинних блоків типу «Бонель» AS-3 -                 2 одиниці;
- напівавтоматичну машину для монтажу пружинних блоків типу «Бонель» AS-3 LH - 1 одиниця;
- напівавтоматичну машину для пакування пружинних блоків різної модифікації «Rollpack RL 200ЕН» - 1 одиниця.
Судами також встановлено, що зазначені станки при передачі в заставу не ідентифіковані, в договорах застави не зазначено жодного серійного номера верстату, хоча інвойси - рахунок-фактура містили серійні номера верстатів, як і самі верстати.
Судами також встановлено, що зазначені станки при передачі в заставу не ідентифіковані, в договорах застави не зазначено жодного серійного номера верстату, хоча інвойси - рахунок-фактура містили серійні номера верстатів, як і самі верстати.
Автоматичний станок для елементів підвіски AS № 2, зокрема станок AS-3 LH, серійний номер А 140206 був ввезений в України у 2006 році, що підтверджується інвойсом 210849/1 від 24 березня 2006 року, а в договорі застави № 9245                             від 22 грудня 2005 року значиться станок Fides для автоматичної зборки пружин з`єднання, модель AS-3 LH, який ввезений був у 2005 році.
Станок AS-3 №1, серійний номер А120608, був ввезений в Україну в 2008 році (інвойс 212099 А від 21 серпня 2008 року), а в договорі застави № 9245 від 22 грудня                    2005 року значиться станок Fides для автоматичної зборки пружин з`єднання, модель AS-3.
Відносно автоматичних пружиноформуючих машин Spuhl, модель C313.
Найменування станків згідно з договором застави № 66005Z166 від 22 грудня                   2005 року - Spuhl станок для автоматичного виготовлення пружин, модель С-313, загальна кількість станків фірми Spuhl у ТОВ «Тотус» було 5 штук. У заставі банку перебувало 3 станки (згідно з витягами з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №№ 68509527, 68509832 від 06 жовтня 2020 року) з серійними номерами 415684 - 2005 року випуску, 415740 - 2006 року випуску, 415741 - 2006 року випуску.
Згідно з інвойсами № 210736 від 15 квітня 2005 року та № 210849/1 від 24 березня 2006 року дані станки були завезені в Україну та передані в заставу 22 грудня                              2005 року та 26 липня 2006 року (договір застави № 9245 від 22 грудня 2005 року та договір застави № 8356 від 26 липня 2006 року).
Спірні станки, які були передані ОСОБА_1 при виході зі складу засновників з наступними серійними номерами 415773 (інвойс 210849/2 від 25 серпня 2006 року) та 415927 (інвойс 212099 А від 21 серпня 2008 року) були придбані та завезені в Україну після укладення договорів застави.
Щодо рулонопакувальної машини «Rollpak RL 200EH» № 1 з матеріалів справи судами також встановлено, що в заставі банку за договором застави № 66006Z70                           від 26 липня 2006 року перебували станки 2006 року випуску, що підтверджується витягами з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №№ 68509832, 68509677 від 06 жовтня 2020 року. 
ОСОБА_1 переданий станок 2005 року випуску, який не перебував у заставі.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
За положеннями частин першої, третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до частини другої статті 586 ЦК України заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором або законом.
Аналогічна за змістом норма міститься в частині другій статті 17 Закону України «Про заставу».
Відповідно до положень частин першої, другої статті 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Частиною першою статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.
Укладення правочину, який за своїм змістом суперечить вимогам закону є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.
У відповідності до частини першої статті 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з частиною другою статті 17 Закону України «Про заставу» заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, тягар доказування обґрунтованості заявлених позовних вимог покладено на позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою ту обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина  не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Встановивши, що напівавтоматична машина для монтажу пружинних блоків Spuhl,                P-391, автоматичний станок для елементів підвіски AS-3 № 1, автоматична машина для монтажу пружинних блоків P-395 та автоматична пружиноформуюча машина FIDES FC-60LH, які на підставі рішення загальних зборів учасників ТОВ «Тотус», оформленого протоколом загальних зборів учасників від 24 червня 2014 року, передано ОСОБА_1 в рахунок вартості частки у статутному капіталі товариства перебувало у заставі АТ «Укрексімбанк», суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання недійсним рішення в означеній частині, оскільки зазначене майно перебувало у заставі і товариство вправі було розпоряджатися ним лише за згодою банку, якої останній не надавав.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним протоколу № 2 загальних зборів учасників ТОВ «Тотус» від 24 червня 2014 року в частині передачі ОСОБА_1 автоматичного станка для елементів підвіски AS-3 № 2, серійний номер А140206, автоматичного станка для елементів підвіски AS-3 № 1, серійний номер А120608, автоматичної пружиноформуючої машини Spuhl, модель С313 -                         2 одиниці, серійні номера 415773 та 415927, та рулонопакувальної машини «Rollpak RL 200EH» № 1, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем того, що вищевказані машини та станки передані                  ОСОБА_1 перебували у заставі банку.
Також правильним є висновок судів попередніх інстанцій в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним акта прийому-передачі обладнання, з огляду на таке.
Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. 
Нормами вищезазначеної частини першої статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
За приписами частин першої, п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Звертаючись до суду з цим позовом, АТ «Укрексімбанк» просило, зокрема визнати недійсним акт прийому-передачі обладнання від 18 липня 2014 року.
Однак, акт прийому-передачі є лише одним із доказів, що підтверджує виконання зобов`язань щодо передачі обладнання, а тому вказаний акт не має ознак правочину. 
Акт прийому-передачі за своєю правовою природою не спрямований на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а лише фіксує певний юридичний факт.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку, що оспорюваний акт не є правочином у розумінні статті 202 ЦК України, оскільки його підписання не створює, не змінює та не припиняє прав і обов`язків у сторін договору, а лише посвідчує факт передачі майна.
Викладене узгоджується із правовим висновком, висловленим у постановах Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 910/12258/17 та від 11 грудня 2019 року у справі № 906/603/18. 
Доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій під час розгляду справи не врахували правових висновків, висловлених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження                    № 14-260цс19) та у постановах Верховного Суду від 03 серпня 2021 року у справі                            № 295/6177/19-ц (провадження № 61-5270св21), від 17 липня 2019 року у справі                      № 299/396/17 (провадження № 61-26562св18), від 24 липня 2019 року у справі                     № 405/1820/17 (провадження № 61-2761св19), від 19 жовтня 2016 року (провадження № 6-1873цс16), від 23 серпня 2017 року у справі № 306/2952/14-ц, від 09 вересня      2017 року у справі № 359/1654/15-ц, від 07 грудня 2018 року у справі № 910/7547/17 та від 06 березня 2019 року у справі № 317/3272/16-ц (провадження № 61-156св17), не заслуговують на увагу, з огляду на таке.
Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові                              від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20) … [на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими].
Враховуючи викладене, висновки судів попередніх інстанцій не суперечать практиці Верховного Суду, висловленій у постановах, на які посилається заявник у касаційній скарзі. 
Аргументи касаційної скарги щодо недоведеності перебування у заставі банку автоматичного станка, автоматичної пружиноформуючої машини, рулонопакувальної машини стосуються переоцінки письмових доказів і обставин справи, що виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції, передбачені статтею 400 ЦПК України.
Інші доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваних судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судів.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі                                              № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів не встановлено, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справі «Пономарьов проти України») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів попередніх інстанцій.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Оскільки доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій і не дають підстав вважати, що судами порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. 
 
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 червня 2021 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 22 вересня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.  
 
ГоловуючийА. І. Грушицький    Судді:І. В. Литвиненко     С. Ю. Мартєв    Є. В. Петров   В. В. Сердюк