КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа №752/11402/20                                                  Головуючий 1 інстанція - Колдіна О.О.
Провадження №22/824/3925/2022                                              Доповідач 2 інстанція - Суханова  Є.М.
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

14 червня  2022 року                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
            головуючого судді:                Суханової Є.М.,
            суддів:                                   Сушко Л.П., Олійник В.І.
 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення  Голосіївського районного суду м. Києва  від  16 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,-
 
В С Т А Н О В И В :
 
            В провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебувала справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.
 Представником позивача подана заява про ухвалення у даній справі додаткового рішення та вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу.
          Додатковим рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 16.07.2021 року заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задоволено.
 Стягнуто з ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 10000 гривень.
  Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, вважає його таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки при розгляді справи та прийнятті рішення судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Вважає, що в суду першої інстанції були відсутні законні підстави для ухвалення у даній справі додаткового рішення. Окрім того, розмір витрат на правову допомогу заявлений ОСОБА_2 , не є спів мірним із виконаною роботою адвокатом.
Від ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 , надійшов відзив на апеляційну скаргу. Вважає її необґрунтованою, безпідставною, а доводи такими, що не знаходять жодного нормативно-правового підтвердження, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню в повному обсязі.     
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Разом з тим, вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від встановленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
           Відповідно до ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення, суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати, суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених ст.430 цього Кодексу.
           Додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 270 ЦПК України; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.
        За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
          За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
           Для цілей розподілу судових витрат враховується:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
          Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
           Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
        У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
         Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
        Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
          На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача надано Договір про надання послуг з правової допомоги, опис послуг, що надавались. попередній розрахунок суми судових витрат, Протокол узгодження договірної ціни, Акт приймання-передачі послуг № 1 від 07.04.2021 р., рахунок фактура № СФ-0000011 від 08.10.2020 р. платіжні доручення про оплату послуг адвоката в розмірі 10000 гривень..
         Зазначені письмові докази містять детальний опис наданих адвокатом послуг, витраченого часу на надання правничої допомоги, а також що такі послуги були прийняті замовником і виконані виконавцем.
        Надані послуги є пов`язаними з розглядом даної справи, їх вартість спів мірною з витраченим часом.
          Колегія суддів відхиляє доводи апелянта, що позивач не заявляв про стягнення витрат на правову (правничу) допомогу до закінчення судових дебатів у даній справі, оскільки на виконання ст.. 134 ЦПК України та у відповідності до ст.. 246 ЦПК України представником ОСОБА_2 у позовній заяві було заявлено про втрати на правову (правничу) допомогу. Додатково, було  зазначено, що заяву про стягнення витрат на правову (правничу) допомогу буде заявлено протягом п`яти днів після винесення рішення по справі, що не суперечить нормам ЦПК України. Отже, позивачем правомірно заявлено до стягнення понесені витрати на правову (правничу) допомогу. Матеріали справи містять належним чином засвідчені копії документів. 
         Необґрунтованими також є і доводи апелянта, що заявлений розмір витрат на правову (правничу) допомогу не є спів мірним із виконаною роботою, оскільки адвокатом позивача були виконані всі можливі дії з метою ефективного захисту прав та інтересів клієнта, що підтверджується описом послуг, який був наданий разом із заявою про стягнення витрат на правову (правничу) допомогу та наявний в матеріалах справи. Апелянтом жодних спростовуючи доказів не надано.
         Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18, від 07.09.2020 р.  у справі 910/4201/19, № 640/18402/19 від 28.12.2020 р.              
        Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянтаз висновком суду щодо їх оцінки.
         Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов'язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.
  Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
  Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
  Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 77-82, 263, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 липня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом  тридцяти днів до суду касаційної інстанції.
Повна постанова  складена 14  червня 2022 року
 
Головуючий                                                              Є.М. Суханова
 
Судді:                                                                         В.І. Олійник
 
                                                                                      Л.П. Сушко