К И Ї В С Ь К И Й    А П Е Л Я Ц І Й Н И Й    С У Д	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

7 червня 2022 року                                                                        місто Київ
 
справа № 757/37381/18-ц
апеляційне провадження № 22-ц/824/574/2022
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого - Головачова Я.В.,
 
суддів: Вербової І.М., Поліщук Н.В.,
 
за участю помічника судді в якості секретаря судового засідання: Сиченка К.О.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Печерського районного суду міста Києва у складі судді Остапчук Т.В. від 24 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європа", ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чорней Віта Володимирівна, про визнання договору недійсним, 
 
в с т а н о в и в :
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ "ФК "Європа", ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чорней В.В., про визнання договору недійсним.
 
Позов обґрунтовано тим, що 9 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та                           ПАТ "Укрбізнесбанк" укладено кредитний договір № 1/ф, згідно умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у формі поновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування в розмірі 100 000 доларів США, на строк до 8 жовтня 2017 року зі сплатою 10,5 % річних. Умовами кредитного договору встановлено, що банк надає кошти в сумі       80 000 доларів США та 101 000 грн. 
 
9 жовтня 2007 року у забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ПАТ "Укрбізнесбанк" та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, за умовами якого остання передала банку в іпотеку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 .
 
22 грудня 2017 року між ПАТ "Укрбізнесбанк" та ТОВ "ФК "Європа"укладено договір про відступлення прав вимоги за кредитним договором № 1/ф від 9 жовтня 2007 року та за договором іпотеки від 9 жовтня 2007 року.
 
В подальшому 13 квітня 2018 року між ТОВ "ФК "Європа" та ОСОБА_3 було укладено договір про припинення зобов`язання переданням відступного, згідно мов якого ОСОБА_3 передала ТОВ "ФК "Європа" 470 000 грн. взамін припинення зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором № 1/ф від 9 жовтня 2007 року та припинення зобов`язань за договором іпотеки. 
 
Посилаючись на те, що ОСОБА_3 не була стороною первісного зобов`язання (кредитного договору) і тому не могла укладати договір про припинення зобов`язання переданням відступного; позивач як сторона за кредитним договором не визнає сам факт його укладання так і наявність будь-якої заборгованості за таким договором, ОСОБА_1 просив визнати договір про припинення зобов`язання переданням відступного від 13 квітня 2018 року недійсним.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 24 лютого 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 були порушені умови кредитного договору № 1/ф від 9 жовтня 2007 року і він ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань, в результаті чого наявна судова справа про стягнення з нього заборгованості. Мінімізація ОСОБА_3 (субсидіарним боржником по договору іпотеки від 9 жовтня 2007 року) можливих невигідних для ОСОБА_1 майнових наслідків шляхом укладення нею в інтересах позивача договору про припинення зобов`язання переданням відступного є цілком правомірним з урахуванням положень кредитного договору, договору іпотеки, статті 42 Закону України "Про іпотеку" та статей 528, 600, 1158 ЦК України.  
 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи
 
У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
 
Скаржник зазначає, що суд безпідставно встановив порушення позивачем умов кредитного договору № 1/ф від 9 жовтня 2007 року та ухилення ним від виконання взятих на себе зобов`язань, оскільки такі твердження не підтверджені жодними доказами. Позивач не визнає факт укладення кредитного договору № 1/ф від 9 жовтня 2007 року та відповідно наявність заборгованості в цілому.
 
Вказує, що договір про припинення зобов`язання переданням відступного від 13 квітня 2018 рокуукладений не сторонами первісного зобов`язання (кредитного договору), що є істотним порушенням для даного виду правочинів і суперечить статті 600 ЦК України.
 
Висновок суду про субсидіарну відповідальність ОСОБА_3 по договору іпотеки від 9 жовтня 2007 року є необґрунтованим, оскільки ані договором іпотеки, ані нормативно-правовими актами така відповідальність іпотекодавця не встановлена.
 
Також не підлягає застосуванню до спірних правовідносин стаття 1158 ЦК України, як про це помилково вказав суд першої інстанції, оскільки суд не встановив виключних обставин необхідності відповідачем вчинення дій в майнових інтересах позивача.
  
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
 
ОСОБА_3 не скористалася своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
 
Наявний в матеріалах справи відзив на апеляційну скаргу ТОВ "ФК "Європа" колегія суддів не бере до уваги, оскільки він був поданий поза межами строку, встановленого судом в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, а також не містить доказів його направлення іншим учасникам справи.
 
Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання 
 
Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав. 
 
Представник відповідачів - ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважала, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Судом установлено, 9 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ "Укрбізнесбанк" укладено кредитний договір № 1/ф, згідно умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у формі поновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування в розмірі 100 000 доларів США, на строк до 8 жовтня 2017 року зі сплатою 10,5 % річних. Умовами кредитного договору встановлено, що банк надає кошти в сумі 80 000 доларів США та 101 000 грн. (а.с.8-10).
 
9 жовтня 2007 року у забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ПАТ "Укрбізнесбанк" та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, за умовами якого остання передала банку в іпотеку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 (а.с.45-47).
 
22 грудня 2017 року між ПАТ "Укрбізнесбанк" та ТОВ "ФК "Європа"укладено договір про відступлення прав вимоги за кредитним договором № 1/ф від 9 жовтня 2007 року та за договором іпотеки від 9 жовтня 2007 року.
 
13 квітня 2018 року між ТОВ "ФК "Європа" та ОСОБА_3 було укладено договір про припинення зобов`язання переданням відступного(а.с.11-16).
 
Згідно пунктів 2.1. - 2.3. договору про припинення зобов`язання переданням відступного новий кредитор (ТОВ "ФК "Європа") та боржник ( ОСОБА_3 ) дійшли згоди, що зобов`язання за кредитним договором (№ 1/ф від 9 жовтня 2007 року) припиняється в повному обсязі внаслідок передання боржником ОСОБА_3 новому кредитору відступного - грошової суми 470 000 грн. Внаслідок припинення кредитного договору, новий кредитор згоден і зобов`язується вважати припиненими у повному обсязі всі без виключення зобов`язання позичальника ( ОСОБА_1 ) за кредитним договором. Внаслідок припинення кредитного договору, новий кредитор та боржник згодні з тим, що зобов`язання за договором іпотеки припиняються у повному обсязі.
 
Відповідно до листа ТОВ "ФК "Європа" від 20 квітня 2018 року № 200418/1 ОСОБА_1 повідомлено про прощення (анулювання) боргу та необхідність сплатити податки, оскільки сума прощеного боргу є доходом і підлягає оподаткуванню (а.с.17-18).
 
Позиція суду апеляційної інстанції
 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
 
Згідно з положеннями частини 1 статі 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
 
За правилами статі 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною 1-3, 5 та 6 статі 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
 
Відповідно до частини 1 статі 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
 
Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина 1 статі 510 ЦК України).
 
Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні.  
 
Відповідно до пункту 1 частини 1 статі 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).  
 
Згідно зі статтями 514, 516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.
 
Згідно із частиною 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
 
За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини 1, 2 статті 598 ЦК України).
 
У статті 600 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами. Обов`язковість досягнення згоди щодо припинення зобов`язань відступним тягне за собою необхідність відповідної фіксації такої згоди. Відступне має бути оформлене договором, в якому вказуються розмір відступного, порядок та строк його надання. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2018 у справі № 761/37012/15-ц.
 
Тлумачення статті 600 ЦК України дає підстави дійти висновку, що обов`язковою умовою припинення зобов`язання є згода сторін первісного зобов`язання (в даному випадку кредитного договору).
 
З матеріалів справи убачається, що кредитний договір від 9 жовтня 2007 року № 1/ф було укладено між ОСОБА_1 та ПАТ "Укрбізнесбанк" (яке в подальшому відступило своє право за правочином ТОВ "ФК "Європа").
 
Таким чином, договір щодо припинення зобов`язання за кредитним договором переданням відступного може бути укладений саме сторонами первісного зобов`язання, тобто позичальником та кредитором, що цілком узгоджується з приписами статті 600 ЦК України.
 
            З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про відсутність у ОСОБА_3 правових підстав для укладення оспорюваного правочину, оскільки вона не була стороною кредитного договору від 9 жовтня 2007 року № 1/ф.
 
            Висновок суду першої інстанції про можливість укладення ОСОБА_3 договору про припинення зобов`язання переданням відступного на підставі статті 1158 ЦК України є необґрунтованим, оскільки відповідачем не було доведено, а судом не встановлено небезпеки настання невигідних для ОСОБА_1 майнових наслідків.
            
Сама по собі наявність заборгованості за кредитним договором не може свідчити про настання невигідних майнових наслідків для позичальника, які б дозволяли вчиняти в його інтересах дії без відповідного доручення. 
 
Заперечення відповідачів про відсутність у ОСОБА_1 порушеного права є необґрунтованими, оскільки оскаржуваний у даній справі правочин, породжує для нього правові наслідки, зокрема, щодо сплати податків за отриманий дохід у вигляд прощеного боргу тощо.  
 
Інші доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та відхиляються колегію суддів.
 
Ураховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, щодо відмови у задоволенні позову, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову в повному обсязі.
 
Відповідно до частин 1, 2, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Ураховуючи зазначене, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по 881 грн. з кожного. 
 
Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції без змін.
 
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
                
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.
 
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 24 лютого 2021 року скасувати і ухвалити нове судове рішення наступного змісту.
 
Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європа", ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чорней Віта Володимирівна, про визнання договору недійсним, задовольнити.
 
Визнати недійсним договір про припинення зобов`язання переданням відступного від 13 квітня 2018 року, укладений між ОСОБА_3 та товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європа", посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорней Вітою Володимирівною, реєстровий номер 365.
 
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європа" (місто Київ, вулиця Чигоріна, 18, офіс № 106; код ЄДРПОУ 40273680) та ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) по          881 гривні судового збору з кожного.
 
                                                                  Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
Повний текст постанови складений 23 червня 2022 року.

 

Головуючий                                                            Судді: