УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
16 травня 2022 року
м. Київ
справа № 158/2986/20
провадження № 51-1263 ск 22
Верховний Суд колегією суддів третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 30 липня 2021 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 24 січня 2022 року щодо ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, дані про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за                      № 12020030000000615, 
встановив:
За вироком Ківерцівського районного суду  Волинської області від 30 липня 2021 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,                               громадянина України, котрий народився у с. Глибів Гусятинського району Тернопільської області, проживає на АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання                 у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. 
Прийнято рішення щодо процесуальних витрат, речових доказів та цивільного позову.
Згідно з вироком ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він                              19 вересня 2020 року о 21:30, керуючи автомобілем марки «FORD FOCUS», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі «Н-22» Устилуг-Луцьк-Рівне зі швидкістю не менше, ніж 98,4 км/год, у напрямку від м. Луцьк до м. Рівне, в`їхавши              у с. Звірів Ківерцівського району Волинської області, порушив вимоги пунктів 2.3 (б), 12.1, 12.3, 12.4, 12.9 (б) Правил дорожнього руху України, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни, рухався в населеному пунктів з перевищенням дозволеної швидкості, не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу в наслідок чого здійснив наїзд на потерпілу ОСОБА_6 , яка отримала тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 24 січня 2022 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 залишено без зміни.
Не погодившись з вироком місцевого суду та ухвалою апеляційного суду, захисник ОСОБА_4 , котрий діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 ,звернувся до суду                         з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме: незастосування положень ст. 69 КК, що потягло невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, просить змінити судові рішення, пом`якшивши  ОСОБА_5 покарання. Вказує на неналежне врахування судами обставин, які, на його думку, можуть слугувати підставою для застосування положень вказаної статті відносно засудженого. Крім того, виправлення ОСОБА_5 вважає можливим без відбування покарання  у виді позбавлення волі із застосуванням положень ст. 75 КК.
Перевіривши доводи, наведені в  касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на таке.
Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має  бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі виду та розміру покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують. 
Як вбачається з копій судових рішень, місцевий суд, з рішенням якого погодився й суд апеляційної інстанції, дотримався наведених вимог матеріального права. 
Так, ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2                               ст. 286 КК, який відповідно до ст. 12 КК є тяжким злочином. Санкція ч. 2 ст. 286 КК передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років                      з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого. 
Обираючи ОСОБА_5 вид та розмір покарання, суд належним чином врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, сприяння слідству, часткове відшкодування шкоди, відсутність обставин, що обтяжують покарання, дані про особу винного, котрий раніше не судимий, характеризується позитивно, його молодий вік, та правильно призначив останньому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, що є мінімальним в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК, а також застосував додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. 
Що стосується доводів захисника про можливість призначення  ОСОБА_5 більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, із застосуванням положень ст. 69 КК, то вони є безпідставними.
Так, у виключних випадках кримінальний закон передбачає можливість застосування положень ст. 69 КК, але лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Тобто, призначення покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції відповідної норми, можливе, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до ч. 1 та/або ч. 2 ст. 66 КК, та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.
При визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд виходить з системного тлумачення статей 66 та 69 КК. Крім того, суд застосовуючи положення ст. 69 КК при призначенні покарання, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що його пом`якшують, а й обґрунтувати яким чином такі обставини істотно знизили чи мали би знизити ступінь тяжкості вчиненого злочину.
Наявність у даному кримінальному провадженні обставин, що пом`якшують покарання, враховані судом при призначенні і не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а тому місцевий суд, з рішенням якого погодився й суд апеляційної інстанції, мотивовано не застосував до засудженого положень                      ст. 69 КК.
Також неспроможними є й доводи захисника ОСОБА_4  щодо можливості виправлення ОСОБА_5 без відбування покарання у виді позбавлення волі із застосування положень ст. 75 КК. 
Згідно з приписами ст. 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Врахувавши конкретні обставини вчиненого злочину та його наслідки, а саме те, що   ОСОБА_5 допустив грубі порушення Правил дорожнього руху, керуючи транспортним засобом з перевищенням швидкості руху у межах населеного пункту, скоїв наїзд на пішохода – неповнолітню ОСОБА_6 , котра перетинала дорогу, що призвело до її загибелі, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про неможливість виправлення ОСОБА_5 без відбування покарання                      у виді позбавлення волі.
При цьому, всупереч твердженням захисника у касаційній скарзі, висновок органу пробації щодо можливості застосування щодо ОСОБА_5 положень ст. 75 КК був врахований апеляційним судом в сукупності з обставинами, передбаченими ст. 65 КК, однак не є вирішальним при прийнятті судом відповідного рішення.
На думку колегії суддів, у даному конкретному випадку, таке покарання відповідає вимогам ст. 50, ст. 65 КК, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Правових підстав вважати його явно несправедливим через суворість, про що захисник порушив питання у касаційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
Переглянувши вирок в апеляційному порядку, перевіривши доводи апеляційних скарг сторони захисту у частині суворості призначеного ОСОБА_5 покарання, які                              є аналогічними доводам касаційної скарги захисника ОСОБА_4 , апеляційний суд відповідно до приписів ст. 419 КПК обґрунтовано визнав їх неспроможними та                           з наведенням докладних мотивів ухваленого рішення, залишив вирок місцевого суду без зміни.
Ухвала апеляційного суду належним чином умотивована та відповідає вимогам 
статей 370, 419 КПК.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для зміни чи скасування судових рішень, не встановлено.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги захисника та копій судових рішень не вбачається підстав для її задоволення, то згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Враховуючи викладене і керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 30 липня 2021 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 24 січня 2022 року щодо ОСОБА_5 . 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                           ОСОБА_2                                              ОСОБА_3