КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2022 року 
м. Київ
єдиний унікальний номер судової справи 361/2672/21
номер провадження №22-ц/824/6082/2022
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді	Лапчевської О.Ф.,	
суддів	Березовенко Р.В., Мостової Г.І.,	
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа страхування» Миц Ірини Володимирівни
на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2021 року /суддя Радзівіл А.Г./
у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа страхування» до ОСОБА_1 , третя особа приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний» про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу, -

В С Т А Н О В И В:

31 березня 2021 року представник позивача звернувся до суду із позовом до відповідача та просив суд стягнути 10 650,35 грн. матеріальної шкоди в порядку регресу (суброгації), а також 2 270,00 грн. судового збору. 
Рішенням  Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2021 року у задоволенні позову відмовлено./а.с. 46-50/
Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ПАТ «Страхова компанія «Альфа страхування» Миц І.В. звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити. стягнувши судові витрати.
На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалась на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Оскільки позивач виплатив страхове відшкодування страхувальнику/власнику, якому внаслідок ДТП була завдана шкода, у нього виникло право суброгації до винної особи. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Тобто ПрАТ «СК «АСКО-Донбас Північний» була обмежена законом у виплаті страхового відшкодування ПрАТ «СК «Альфа Страхування» у повному обсязі завданої майнової шкоди, а мала виплати страхове відшкодування лише з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691 цс 15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування майнової шкоди, суд не звернув уваги, що різниця між виплаченою позивачу страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. Таким чином, оскільки вартість майнового збитку, завданого пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із ОСОБА_1 , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.
ОСОБА_1 про розгляд справи в порядку письмового провадження повідомлений, з відзивом на апеляційну скаргу не звертався.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга  підлягає частковому задоволенню, а судове рішення скасуванню з            відмовою у задоволенні позову з інших підстав, на підставі наступного.
Судом встановлено, що 01 серпня 2019 року між ПрАТ "СК "Альфа Страхування" та ОСОБА_2 укладено Договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу Skoda Super B, д.н.з. НОМЕР_1 .
08 грудня 2019 року по бул. Т. Шевченка перехрестя з вул. С. Петлюри, у м. Київ відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Skoda Super B, д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіля Skoda Fabia, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 .
Відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 07.02.2020 року, який на момент вчинення ДТП перебував за кермом Skoda Fabia, д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні ДТП.
В результаті зазначеної ДТП було пошкоджено автомобіль Skoda Super B, д.н.з. НОМЕР_1 .
Враховуючи наявність Договору страхування власник/страхувальник пошкодженого застрахованого ТЗ звернувся до ПрАТ "СК "Альфа Страхування" з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.
З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля автомобіль Skoda Super B, д.н.з. НОМЕР_1 , було проведено його огляд, про що складено акт огляду пошкодженого ТЗ, та отримано рахунок № САСТ-935182 від СТО на ремонт Skoda Super B, д.н.з. НОМЕР_1 , отримано акт виконаних робіт №АСК-93295, згідно якого вартість ремонту пошкодженого склала 63 905,14 грн.
ПрАТ "СК "Альфа страхування" складено страховий акт № 1580.206.19.01 та розрахунок на суму 63 905,14 грн., яку було сплачено на підставі заяви страхувальника, що підтверджується платіжним дорученням № 4928, загалом фактичні витрати позивача склали у розмірі 63 905,14 грн.
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент ДТП була застрахована в ПрАТ "СК "АСКО-Донбас Північний" згідно Полісу АО3940328, тому позивач звернувся до страхової компанії відповідача із заявою на виплату страхового відшкодування в порядку регресу.
Згідно Поліса АО3940328 ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, складає 130 000 грн., натомість ПрАТ "СК "АСКО-Донбас Північний" виплатило позивачу 53 254,79 грн., що підтверджується випискою з особового рахунку позивача.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався нормами  ст. 993 ЦК України про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Аналогічне положення міститься у статті 27 Закону України "Про страхування".
Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Отже, за змістом ст. 993 ЦК України у системному зв`язку зі ст. 990 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди у межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Аналізуючи наведені норми законів та надані позивачем докази у справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги до відповідача позивачем не обґрунтовані, оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ "СК "АСКО-Донбас Північний", згідно Поліса АО 3940328 ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, складає 130 000 грн., загальна сума завданої матеріальної шкоди склала 63905 грн. 14 коп., що не перевищує зазначеного ліміту, а тому в задоволені позову слід відмовити.
Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).
Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою.
У даній справі позивач на підставі договору майнового страхування, укладеного між ним та потерпілою в ДТП особою, здійснив виплату страхового відшкодування та тим самим відшкодував завдану потерпілому у ДТП майнову шкоду.
З урахуванням наведеного у цій справі виникають два види зобов`язань:
- деліктне зобов`язання, що виникло внаслідок ДТП, сторонами якого є потерпіла особа (кредитор) та особа, відповідальна за завдані збитки (винна особа, боржник), та
- договірне зобов`язання, що виникає з договору добровільного майнового страхування, сторонами якого є страховик (страхова компанія) та страхувальник (потерпілий у ДТП).
При цьому слід відрізняти поняття зобов`язання, як правовідношення (договірне або позадоговірне), від обов`язків, які мають сторони такого зобов`язання.
Так, згідно пункту 4 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.
Відповідно до статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Виходячи з наведеного, страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває прав кредитора в частині фактично сплаченого страхового відшкодування. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик.
На підтвердження наведеної правової позиції свідчить те, що стаття 27 Закону України "Про страхування" та стаття 993 ЦК України передбачає перехід права вимоги до страховика, де перехід фактично означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика.
Перехід права вимоги потерпілого (страхувальника) у деліктному зобов`язанні до страховика в порядку статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування" є суброгацією.
При цьому помилковим є ототожнення права вимоги, визначене статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України, із правом вимоги (регресу), визначеного статтею 1191 ЦК України, оскільки наведені норми регулюють різні за змістом правовідносини - суброгацію у страхових відносинах та регрес.
Так, на відміну від суброгації у страхових відносинах, де, як вже зазначено вище право вимоги переходить від потерпілого (страхувальника) до страховика, а деліктне зобов`язання продовжує існувати, при регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи.
Це виходить із змісту статей 559 та 1191 ЦК України, згідно яких зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Зважаючи на зміст наведених норм ЦК України, право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні (при суброгації у страхових відносинах). При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою.
В цілому, як за змістом статті 1191 так і за змістом статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України "Про страхування", йдеться про виконання обов`язку боржника перед потерпілим третьою особою. Водночас ці норми встановлюють різний порядок виникнення прав вимоги до винної особи у деліктному зобов`язанні. Так, суброгація регулюється статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України, а регрес - статтею 1191 ЦК України.
При цьому, при суброгації у страхових відносинах деліктне зобов`язання продовжує існувати та відбувається лише заміна кредитора - право вимоги переходить від потерпілої особи до страховика.
Наведених висновків дійшла Велика Палата у постанові від 04.07.2018 у справі № 910/2603/17.
Водночас, у даній справі, суд першої інстанції не звернув уваги що право суброгації щодо недоплачених коштів у розмірі 10 650, 35 грн не виникло, оскільки ПрАТ "СК "АСКО-Донбас Північний" виплатило не всю суму заявлену ПрАТ "СК "Альфа страхування" за складеним страховим актом № 1580.206.19.01 на суму 63 905,14 грн., яку було сплачено на підставі заяви страхувальника, що підтверджується платіжним дорученням № 4928. З яких підстав було здійснено виплату не у повному розмірі, матеріали справи даних не містять, при тому, що за договором страхування франшиза відсутня, як і не враховано зносу деталей при здійсненні калькуляції. Будь-які розрахунки ПрАТ "СК "АСКО-Донбас Північний" з яких можна було б дійти висновків про підстави зменшення виплати у матеріалах справи відсутні.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки у позові відмовлено з інших підстав, апеляційну скаргу задоволено частково також з інших підстав, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача /апелянта/.
Керуючись ст.ст.  376, 381, 382 ЦПК України, суд,  - 

 

 
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  представника приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа страхування» Миц Ірини Володимирівни на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2021 року - задовольнити частково.  
Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2021 року -  скасувати, відмовивши у задоволенні позовних вимог з мотивів, викладених у постанові. 
Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
 
Головуючий:                                        Судді: