Постанова
Іменем України                                  
                                                                                             
17 червня 2022 року
м. Київ
 
справа № 761/37533/20
провадження № 61-16490св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач),  Грушицького А. І.,                           Литвиненко І. В., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Акціонерне товариство «БМ-2018», Акціонерне товариство «Універсал банк»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 02 березня 2021 року в складі судді: Шролик І. С. та постанову Київського апеляційного суду від 01 вересня 2021 року в складі колегії суддів: Шахової О. В., Вербової І. М., Головачова Я. В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «БМ-2018», Акціонерного товариства «Універсал банк» про розірвання кредитного договору, визнання недійсними іпотечних договорів, зобов`язання вчинити дії,

 
 
ВСТАНОВИЛА:
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
 
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «БМ-2018» (далі - АТ «БМ-2018»), Акціонерного товариства «Універсал банк» (далі - АТ «Універсал банк») про розірвання кредитного договору, визнання недійсними договорів іпотеки та зобов`язання вчинити дії.
 
На обґрунтування своїх вимог зазначав, що 03 вересня 2008 року між ВАТ «БМ Банк», правонаступником якого є АТ «БМ-2018», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 24/8/030908. Кредитний договір складається з двох частин (частина 1 та частина 2), які нероздільно пов`язані між собою і одна для іншої є невід`ємними частинами. Строк дії договору до повного його виконання сторонами. Дата остаточного повернення кредиту - 01 вересня 2028 року. 
 
Умовами укладеного кредитного договору згідно пункту 4.1.2 передбачено, що банк зобов`язується видати позичальнику кредит в сумі 250 687,00 швейцарських франків на умовах, передбачених даним договором. 
 
В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, сторони                              03 вересня 2008 року уклали договори іпотеки № 24/8/030908/1 та                                                     № 24/8/030908/2, за умовами яких ОСОБА_1 передав в іпотеку ВАТ «БМ Банк» дві частини по 1/2 нежитлового приміщення загальною площею 261,40 кв. м у будинку номер АДРЕСА_1 . 
 
21 жовтня 2020 року АТ «ВТБ Банк» відступило АТ «Універсал банк» право вимоги за зазначеним кредитним договором та договорами іпотеки, укладеними з ОСОБА_1 .
 
Зазначає, що з 2005 року ОСОБА_1 є власником 1/2 нежитлового приміщення загальною площею 261,40 кв. м у будинку АДРЕСА_1 , власником іншої 1/2 нежитлового приміщення була                  ОСОБА_3 . Приблизно з травня 2008 року ОСОБА_3 вирішила вийти з бізнесу та запропонувала позивачу викупити її 1/2 нежитлового приміщення. Після перемовин, АТ «БМ Банк» погодився надати кредитну лінію позивачу двома траншами. Перший транш у розмірі 250 687,00 швейцарських франків на придбання 1/2 нежитлового приміщення, другий транш у розмірі 250 687,00 швейцарських франків - для поповнення обігових коштів.
 
02 вересня 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 24/8/020908, на умовах якого, на підставі заяви позивача про видачу готівки від 03 вересня 2008 року № 1194709 до кредитного договору                                           № 24/8/020908, відповідачем було надано кредит у сумі 250 687,00 швейцарських франків. 
 
03 вересня 2008 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу 1/2 частини зазначеного вище нежитлового приміщення.
 
Зважаючи на домовленість між позивачем та АТ «БМ Банк» про надання другого траншу кредиту у сумі 250 687,00 швейцарських франків, 03 вересня 2008 року між позивачем та банком було укладено кредитний договір № 24/8/030908. Однак банк свої обов`язки за кредитним договором від 03 вересня 2008 року                                    № 24/8/030908 щодо надання кредитних коштів у розмірі 250 687,00 швейцарських франків не виконав, кредит не надав. 
 
Факт того, що АТ «БМ Банк» надав позичальнику - ОСОБА_1 лише один транш (кредит) у сумі 250 687,00 швейцарських франків встановлено, крім іншого, постановою Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року в справі № 756/7250/14.
 
Наявність укладеного сторонами кредитного договору від 02 вересня 2008 року № 24/8/020908 свідчить також додаток № 2, № 3 до цього договору,  заява позивача про видачу готівки від 03 вересня 2008 року № 1194709 та довідка про рух коштів з матеріалів цивільної справи (456/7250/14), лист ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» про сплату страхового платежу за договором страхування; квитанції від 07 травня 2009 року № 1203678 та                                від 08 січня 2009 року № 32884 про зарахування коштів ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором 24/8/020908.
 
Оскільки договори іпотеки мають похідний характер від зобов`язання за основним кредитним договором від 03 вересня 2008 року № 24/8/030908, тому у разі розірвання кредитного договору з підстав невиконання кредитором своїх обов`язків щодо видачі кредитних коштів, договори іпотеки підлягають визнанню недійсними, а іпотека - припиненою.
 
Також зазначає, що при ознайомленні з матеріалами іншої цивільної справи (456/7250/14), з довідки про рух коштів по рахунку, позивачу стало відомо, що частину платежів ВАТ «БМ Банк» спрямовувало на погашення кредитного договору від 13 серпня 2008 року № 124/5/130808, який між сторонами ніколи не укладався.
 
Посилаючись на викладене, позивач просив суд:
 
- розірвати кредитний договір від 03 вересня 2008 року № 24/8/030908, укладений між ВАТ «БМ Банк» та ОСОБА_1 ;
 
- визнати недійсними іпотечні договори від 03 вересня 2008 року                                                 № 24/8/030908/1 та № 24/8/030908/2, припинити іпотеку нежитлдового приміщення загальною площею 261,40 кв. м у будинку АДРЕСА_1 ;
 
- встановити обставину про неукладеність кредитного договору від 13 серпня 2008 року № 124/5/130808 та зобов`язати АТ «БМ-2018» внести зміни в розрахунок заборгованості позивача за кредитним договором від 02 вересня 2008 року № 24/8/020908.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 02 березня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, врахувавши судові рішення в справі № 756/7250/14, відповідно до яких з ОСОБА_1 на користь ПАТ «БМ Банк» стягнено заборгованість за кредитним договором                            від 03 вересня 2008 року № 24/8/030908 у розмірі 235 641,80 швейцарських франків, виходив з того, що позивачем не доведено, що кредитні кошти в сумі                  250 687,00 швейцарських франків видано не за кредитним договором                            від 03 вересня 2008 року № 24/8/030908, а тому відсутня підстава для розірвання укладеного 03 вересня 2008 року кредитного договору. Суд вважав, що наявність чисельних помилок у розпорядчих документах АТ «БМ Банк» зокрема, у виписках по руху коштів по рахунку № НОМЕР_1 , відкритого згідно та на виконання пункту 3.2 кредитного договору № 24/08/030908 для зарахування процентів, а також у виписці по рахунку № НОМЕР_2 , відкритого на виконання положення пункту 3.7 кредитного договору № 24/08/030908, щодо номеру кредитного договору № 24/08/020908 не свідчить про існування між сторонами кредитних відносин по іншому кредитному договору, оскільки кошти спрямовано на зазначені рахунки відкриті на погашення єдиного існуючого, укладеного між сторонами кредитного договору № 24/08/030908. З цих же мотивів суд відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення обставин про неукладеність кредитного договору від 13 серпня 2008 року № 124/5/130808 та зобов`язання АТ «БМ-2018» внести зміни в розрахунок заборгованості позивача за кредитним договором № 24/08/020908 від 02 вересня 2008 року. Оскільки суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання кредитного договору від 03 вересня 2008 року № 24/08/030908 задоволенню не підлягають, то похідні вимоги про визнання недійсними іпотечних договорів також не підлягають задоволенню.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 01 вересня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 березня 2021 року залишено без змін.
 
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді позивач (його представник) примірник кредитного договору від 02 вересня 2008 року № 2/08/020908 не надав, а його посилання на те, що умовою укладення зазначеного договору була домовленість з банком про придбання позивачем приміщень, які будуть передані в іпотеку за отримані кредитні гроші, не підтверджені належними доказами і на думку апеляційного суду є неспроможними та такими, що не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
11 жовтня 2021 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 02 березня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 01 вересня 2021 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. 
В касаційній скарзі заявник посилається на пункт 1 та на підстави оскарження визначені пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України. Зазначає, що судами допущено неповне з`ясування фактичних обставин, та не досліджено докази, які мають значення для правильного вирішення справи. Не з`ясувавши відповідних обставин та не дослідивши пов`язані з ними докази, суди попередніх інстанцій допустили порушення норм процесуального права щодо повного та всебічного дослідження обставин, доказів та аргументів сторін, що мають значення для правильного розгляду позовних вимог. Суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахвання висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі                         № 822/1468/17, від 13 грудня 2018 року в справі № 815/6218/16, від 24 травня 2018 року в справі № 922/2391/16, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року в справі № 129/1033/13.
Касаційна скарга мотивована тим, що позивач не заперечує, укладання між позивачем та АТ «БМ Банк» двох кредитних договорів: від 02 вересня 2008 року № 24/8/020908 та від 03 вересня 2008 року № 24/8/030908, на умовах яких кредитор взяв на себе обов`язок надати двома траншами по                                                            250 687,00 швейцарських франків кредитні кошти на умовах кожного з таких договорів. Сторонами визнається та такий факт встановлено судовими рішенням по справі № 756/7250/14, що ОСОБА_1 отримав один транш/кредитні кошти в сумі 250 687,00 швейцарських франків. Матеріали цивільної справи містять довідку № 1194709 про видачу готівки на умовах кредитного договору                                 від 02 вересня 2008 року № 24/8/020908 а також інші докази на підтвердження укладення зазначеного договору. Однак матеріали цивільної справи не містять жодного належного та допустимого доказу видачі кредитних коштів на умовах кредитного договору від 03 вересня 2008 року № 24/8/030908.
ОСОБА_1 подав позов з вимогою про розірвання кредитного договору                        від 03 вересня 2008 року № 24/8/030908 з підстав невиконання кредитором своїх обов`язків; визнання похідних іпотечних договорів недійсними та припинення іпотеки.
Відповідачем заявлено в суді про преюдицію/звільнення від доказування щодо певних конкретних обставин. Такі обставини частково визнаються позивачем/касатором; частково спростовуються матеріалами цивільної справи.
Суд першої інстанцій вийшов за межі преюдиції: визнав доказаними обставини, на які не посилались сторони та які не встановлювались рішенням суду, яке набрало законної сили; та які протирічать доказам, долученим до матеріалів цивільної справи.
Суди першої та апеляційної інстанції відмовились надати безпосередню оцінку доказам, долученим до матеріалів цивільної справи позивачем.
Суди першої та апеляційної інстанції винесли оскаржувані рішення при порушенні стандартів доказування та застосувавши норми права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду.
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 25 листопада 2021 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано з Оболонського районного суду міста Києва матеріали цивільної справи.
 
У грудні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Доводи інших учасників справи
 
У грудні 2021 року АТ «Універсал банк» в особі представника Куришко К. В. направило до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін, посилаючись на те, що доводи касаційної скарги є безпідставними, оскільки суди попередніх інстанцій забезпечили повний і всебічний розгляд справи й ухвалили законні та обґрунтовані судові рішення, а доводи скарги висновків судів не спростовують.
 
У січні 2022 року ОСОБА_1 направила до Верховного Суду відповідь на відзив.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, що 03 вересня 2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «БМ Банк» укладений кредитний договір № 24/8/030908, який складається із двох частин: першої - про базові умови кредитування й визначення термінів та другої - безпосередньо умов договору. Сума кредиту та валюта кредиту визначена сторонами - 250 687,00 швейцарських франків, із цільовим призначенням купівлі нерухомості на вторинному ринку, із відсотковою ставкою за користування грошовими коштами - 8,99 % з терміном погашення до 01 вересня 2028 року                        (т. 1 а. с. 18-23).
 
Також, 03 вересня 2008 року між ОСОБА_1 та банком на забезпечення виконання умов кредитного договору укладено два договори іпотеки                                     № 74/8/030908/1 та № 24/8/030908/2, за умовами яких ОСОБА_1 передав банку в іпотеку дві частини по 1/2 нежитлового приміщення загальною площею                261, 40 у будинку АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 24-33).
 
Позивачем надано копію квитанції від 07 травня 2009 року № 1203678 згідно якої ОСОБА_1 сплачено на рахунок ВАТ «БМ Банк» НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 1825,63 швейцарських франків, що в еквіваленті в гривні становить 12411,16 грн, в якій зазначено призначення платежу згідно кредитного договору від 03 вересня 2009 року № 24/8/020908 (т. 1 а. с. 34).
 
Згідно квитанції від 08 січня 2009 року № 32884 ОСОБА_1 сплачено на рахунок ВАТ «БМ Банк» НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 2963,28 швейцарських франків, що в еквіваленті в гривні становить 20 255,67 грн в якій зазначено призначення платежу часткове погашення кредиту та відсотків за кредитним договором від 02 вересня 2009 року № 24/8/020908 (т. 1 а. с. 35).
 
З повідомлення ПАТ СК «Українська страхова група» від 06 листопада 2020 року за № 03/8026 надіслане на адресу ОСОБА_1 встановлено, що ним сплачено страховий платіж за договором страхування майна від 02 вересня 2008 року                    № 13-2807-0691 року в сумі 10 286,50 грн, та за договором страхування майна від 22 вересня 2009 року № 13-2807-0990/1 в сумі 6 465,80 грн. Зазначено, що надати договори страхування та копію кредитного договору № 24/8/020908 неможливо. (т. 1 а. с. 10).
 
У додатку № 3 до кредитного договору від 02 вересня 2008 року  № 24/8/020908 про тарифи по обслуговуванню карткових рахунків, видачі та обслуговуванню міжнародних платіжних карток у ТОВ «БМ Банк» пакет «картка до кредиту», міститься підпис позичальника та підпис працівника ТОВ «БМ Банк» (т. 1 а. с.11).
 
Додатком № 2 до кредитного договору від 02 вересня 2008 року № 24/8/020908 встановлено тарифи на послуги та операції ТОВ «БМ Банк» для фізичних осіб (т. 1 а. с. 12).
 
Судом досліджено судові рішення у справі № 756/7250/14 за позовом ПАТ «БМ Банк», правонаступником якого є відповідач АТ «Універсал банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, що надані до заперечення представником відповідача.
 
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 02 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 23 листопада 2016 року та постановою Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року, стягнено з ОСОБА_1 на користь ПАТ «БМ Банк» заборгованість за кредитним договором від 03 вересня 2008 року № 24/8/030908 у розмірі 235 641,80 швейцарських франків, з них: сума заборгованості по кредиту - 204 466, 02 швейцарських франків; сума заборгованості по процентах - 26 806,57 швейцарських франків; сума заборгованості по пені - 4 369,21 швейцарських франків.
 
В мотивувальній частині вищезазначених рішень суду апеляційної та касаційної інстанції міститься висновок: 
 
«Відповідачем ( ОСОБА_1 ) не доведено, що він отримав у банку кредит два рази на одну і ту ж суму (250 687,00 швейцарських франків) з одного і того ж позичкового рахунку за двома різними кредитними договорами. А це в свою чергу свідчить, що грошові кошти в сумі 250 687,00 швейцарських франків відповідач отримував на підставі тільки одного кредитного договору. Цим кредитним договором є договір від 03 вересня 2008 року № 24/8/030908, інших кредитних договорів на суму 250 687,00 швейцарських франків виданих з позичкового рахунку № НОМЕР_3 між банком та боржником не укладалось.
 
Суд виходив з того, що згідно частини № 1 кредитного договору від 03 вересня 2008 року № 24/8/030908 вбачається, що сума кредиту складає 250 687,00 швейцарських франків. Із розділу 3 «Порядок надання кредиту, умови погашення заборгованості по кредиту та сплаті процентів» кредитного договору                                      № 24/8/030908 від 03 вересня 2008 року вбачається, що для видачі кредиту банк відкриває позичковий рахунок № НОМЕР_3 . Кредит видається шляхом видачі з каси банку. Датою видачі кредиту вважається день списання коштів з позичкового рахунку (пункт 3.2, пункт 3.3 кредитного договору № 24/8/030908 від 03 вересня 2008 року).
 
Водночас із заяви на видачу готівки від 03 вересня 2008 року № 1194709 вбачається, що кредит виданий відповідачу в сумі 250 687,00 швейцарських франків та з позичкового рахунку № НОМЕР_3 . Тобто боржник отримав, а банк надав кредитні кошти в порядку і на умовах передбачених кредитним договором № 24/8/030908 від 03 вересня 2008 року, в сумі 250 687,00 швейцарських франків та з позичкового рахунку № НОМЕР_3 відкритого для видачі коштів саме по кредитному договору від 03 вересня 2008 року                                    № 24/8/030908.
 
При цьому, відповідно до положень Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, Інструкції з бухгалтерського обліку кредитних, вкладних (депозитних) операцій та формування і використання резервів під кредитні ризики в банках України та інш., затверджених Національним банком України, аналітичний облік кредитних операцій здійснюється в розрізі позичальників за кожним кредитним договором окремо.
 
Отже, за кожним окремим кредитним договором банк відкриває позичальнику окремі рахунки для обслуговування тільки одного конкретного кредитного договору. Рахунки відкриті для обслуговування кредитного договору є унікальними і вказують на чітку приналежність відкритого рахунку до обслуговуючого кредитного договору».
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;                    2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у  пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають вказаним вимогам закону.
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Спір між сторонами виник з приводу наявності правових підстав для розірвання ухваленого між сторонами кредитного договору з підстав його невиконання в частині надання кредитних коштів та визнання недійсними договорів іпотеки, які укладено в забезпечення виконання кредитного договору.
 
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).
 
Згідно з пунктом 1 частини другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини.
 
За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
 
Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
 
Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
 
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
 
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).
 
Частиною першою та другою статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
 
Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що він не отримував грошових коштів за укладеним кредитним договором від 03 вересня 2008 року                № 24/8/030908, а також зазначав, що кредитні кошти ним отримані по заяві про видачу готівки № 1194709 від 03 вересня 2008 року на виконання іншого кредитного договору від 02 вересня 2008 року № 24/8/020908.
 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачем не доведено, що кредитні кошти в сумі 250 687,00 швейцарських франків видано не за кредитним договором від 03 вересня 2008 року № 24/8/030908, а тому відсутня підстава для розірвання укладеного 03 вересня 2008 року кредитного договору.
 
Колегія суддів погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.
 
Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
 
За положеннями статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
 
Частиною четвертою статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, а саме із судових рішень в справі № 756/7250/14, рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 02 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 23 листопада 2016 року та постановою Верховного Суду                                      від 10 жовтня 2018 року, стягнено з ОСОБА_1 на користь ПАТ «БМ Банк» заборгованість за кредитним договором від 03 вересня 2008 року № 24/8/030908 у розмірі 235 641,80 швейцарських франків.
 
З зазначених рішень вбачається, що судами досліджувались доводи ОСОБА_1 про те, що він не отримував кредитні кошти за кредитним договором                                       від 03 вересня 2008 року № 24/8/030908, а отримав їх за кредитним договором                                     № 24/8/020908. Такі твердження ОСОБА_1 визнано безпідставними та спрямованими на спробу боржника уникнути відповідальності за своїми зобов`язаннями по кредитному договору № 24/8/030908.
 
Розглядаючи спір в справі № 756/7250/14, апеляційний суд, з яким погодився й суд касаційної інстанції, дійшли висновку, що відповідачем ( ОСОБА_1 ) не доведено, що він отримав у банку кредит два рази на одну і ту ж суму (250 687,00 швейцарських франків) з одного і того ж позичкового рахунку за двома різними кредитними договорами. А це в свою чергу свідчить, що грошові кошти в сумі                    250 687,00 швейцарських франків відповідач отримував на підставі тільки одного кредитного договору. Цим кредитним договором є договір від 03 вересня                   2008 року № 24/8/030908, інших кредитних договорів на суму 250 687,00 швейцарських франків виданих з позичкового рахунку № НОМЕР_3 між банком та боржником не укладалось.
 
Крім того, в своєму рішенні апеляційний суд зазначив, що: «на підтвердження факту, що цивільно-правові відносини, які виникли між банком та ОСОБА_1 , щодо отримання кредитних коштів ґрунтуються на умовах кредитного договору від 03 вересня 2008 року № 24/8/030908, вказують також зібрані по справі докази, а саме: боржник конклюдентними діями, шляхом часткової оплати заборгованості за кредитним договором від 03 вересня 2008 року № 24/8/030908 визнав укладення саме цього договору. Факт виконання умов кредитного договору від 03 вересня 2008 року № 24/8/030908 підтверджується виписками з особового рахунку боржника за кредитним договором від 03 вересня 2008 року № 24/8/030908. З метою забезпечення належного виконання своїх зобов`язань за кредитним договором від 03 вересня 2008 року № 24/8/030908 боржник передав в іпотеку банку нерухоме майно за договорами іпотеки № 24/8/030908/1 та                          № 24/8/030908/2, а в подальшому боржник укладав з банком додаткові договори щодо внесення змін до кредитного договору від 03 вересня 2008 року                                       № 24/8/030908 та договорів іпотеки № 24/8/030908/1 та № 24/8/030908/2. Боржник підтвердив дійсність набутих ним обов`язків за договором                                         від 03 вересня 2008 року № 24/8/030908 перед банком шляхом ведення з банком переговорів щодо врегулювання наявної кредитної заборгованості за договором від 03 вересня 2008 року № 24/8/030908».
 
Виходячи з вищевикладеного, а також враховуючи висновки в судових рішеннях в справі № 756/7250/14, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що позивачем не доведено, що кредитні кошти в сумі                            250 687,00 швейцарських франків видано не за кредитним договором                                       від 03 вересня 2008 року № 24/8/030908, а тому відсутня підстава для розірвання укладеного 03 вересня 2008 року кредитного договору.
 
Посилання позивача на укладання договору страхування та сплату страхового платежу 02 вересня 2008 року, додаток № 3 та додаток № 2 до кредитного договору від 02 вересня 2008 року № 24/08/020908, не можуть спростувати преюдиціальні висновки судів у справі № 756/7250/14 та в сукупності із дослідженими доказами, наявними в матеріалах справи не доводять наявність між сторонами укладеного кредитного договору  від 02 вересня 2008 року                              № 24/08/020908.
 
Крім того, Верховний Суд враховує те, що в матеріалах справи відсутній кредитний договір від 02 вересня 2008 року № 24/08/020908, оскільки такий договір позивачем надано не було.
 
Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що протягом дії кредитних правовідносин, кредитором (банком), який неодноразово змінювався, допускались чисельні помилки в датах та номерах кредитного договору від 03 вересня 2008 року № 24/8/030908, зокрема, у розпорядчих документах АТ «БМ банк». Однак, зазначені помилки не свідчить про існування між сторонами кредитних відносин по іншому кредитному договору, оскільки кошти спрямовано на зазначені рахунки відкриті на погашення єдиного існуючого, укладеного між сторонами кредитного договору № 24/08/030908.
 
Тому, посилання позивача на укладання договору страхування та сплату страхового платежу 02 вересня 2008 року, на додатки №№ 2, 3 до кредитного договору від 02 вересня 2008 року № 24/08/020908, з урахуванням встановлених судами преюдиційних обставин, є неприйнятними.

Верховний Суд звертає увагу на те, що помилки у номері договору за встановлених обставин не впливають на дійсність правочину.
 
Колегія суддів також погоджується з висновками суддів попередніх інстанцій в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення обставин про неукладеність кредитного договору від 13 серпня 2008 року                               № 124/5/130808 та зобов`язання АТ «БМ-2018» внести зміни в розрахунок заборгованості позивача за кредитним договором № 24/08/020908 від 02 вересня 2008 року, оскільки жодних доказів про існування між сторонами кредитних зобов`язань за кредитним договором від 02 вересня 2008 року № 24/08/020908 матеріали справи не містять.  Зазначення у виписках про руху коштів по рахункам                                    № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 посилання на кредитний договір                                    від 13 серпня 2008 року № 124/5/130808 є помилкою працівника банку та не потягло спрямування коштів на інший рахунок. Кошти зараховано на погашення кредитної заборгованості позичальника ОСОБА_1 , що відображено у досліджених відомостях.
 
Оскільки визнання недійсними договорів іпотеки №№ 74/8/030908/1, 24/8/030908/2 є похідними вимогами від вимог про розірвання кредитного договору від 03 вересня 2008 року № 24/08/030908, у задоволенні яких відмовлено, то відсутні підстави для задоволення вимог та визнання недійсними іпотечних договорів.
 
Доводи касаційної скарги щодо неправильного застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі                         № 822/1468/17, від 13 грудня 2018 року в справі № 815/6218/16, від 24 травня 2018 року в справі № 922/2391/16, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року в справі № 129/1033/13 є безпідставними, оскільки висновки у цих справах і у справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, враховуючи конкретні обставини справи та фактично-доказову базу з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
 
Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції. 
 
Із урахуванням того, що інші доводи касаційної скарги є ідентичними доводам апеляційної скарги позивача, яким судом апеляційної інстанції надана належна оцінка, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
 
Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 02 березня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 01 вересня 2021 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                     Є. В. Петров
 
А. І. Грушицький
 
І. В. Литвиненко