КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
Справа №753/17961/20                                 Головуючий у 1 інстанції:  Каліушко Ф.А.
Провадження №22-ц/824/476/2022             Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
 
22 лютого 2022 року                                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого  (судді-доповідача)                   Гаращенка Д.Р.
суддів                                                     Сліпченка О.І., Сушко Л.П.
за участю секретаря                                       Стеблиненко А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 травня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості по заробітній платі, моральної шкоди,-
 
ВСТАНОВИВ:
 
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості по заробітній платі, моральної шкоди, в якому просив:
- визнати незаконними звільнення ОСОБА_1 з роботи у Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» та наказ Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» від 30 вересня 2020 року №323К «Про припинення трудового договору»; 
- поновити ОСОБА_1 на роботі у Дочірньому підприємстві Державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш»; 
- стягнути з Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 жовтня 2020 року по дату винесення рішення з розрахунку 574 грн 66 коп. (середньоденний заробіток) за кожен день вимушеного прогулу, заборгованість по заробітній платі в сумі 12 411 грн 88 коп., середній заробіток за весь час затримки проведення розрахунку по день фактичного розрахунку з розрахунку 574 грн 66 коп. (середньоденний заробіток) за кожний день такої затримки, моральну шкоду в розмірі 12 067 грн 95 коп.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 02 жовтня 1996 року між ним та Дочірнім підприємством Державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» був укладений безстроковий трудовий договір.
Згідно з умовами трудового договору він обіймав посаду водія автотранспортного відділу.
09 липня 2020 року повідомленням про скорочення чисельності та штату працівників, внесення змін до структури та штатного розпису відповідача  його попереджено про наступне вивільнення з роботи 30 вересня 2020 року.
Наказом №323К від 30 вересня 2020 року «Про припинення трудового договору» його було звільнено з роботи у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників згідно із п. 1 ст. 40 КЗпП України та зроблено запис №17 у трудовій книжці. 
На думку позивача його звільнення є незаконним, здійсненим відповідачем з порушенням вимог ст. ст. 42, 43, 47, 49-2, 116 КЗпП України, Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».
Так, відповідач, порушуючи положення ст. 42 КЗпП України, не зробив порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації працівників автотранспортного відділу, не врахував переважне право на залишення на роботі, не запропонував посади водія, старшого водія тощо, які були у складі структурного підрозділу відповідача - управління роботи з персоналом та адміністративного забезпечення, не виконав обов`язок з працевлаштування.
Відповідачем не враховано, що він є членом Первинної профспілкової організації «Профспілка працівників ДП ДГЗІФ «Укрінмаш», рішення про скорочення штату більше 9% працівників прийнято одноособово, без участі профспілкового комітету Первинної профспілкової організації «Профспілка працівників ДП ДГЗІФ «Укрінмаш», не надано економічне обґрунтоване подання профспілковому комітету, згоду профспілкового комітету даної профспілки на його звільнення не отримано.
Відповідачем також не проведено повного розрахунку, у зв`язку з чим утворилася заборгованість по заробітній платі у розмірі 12 411 грн 88 коп.
Крім того, він має право на середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку та середній заробіток за час вимушеного прогулу з розрахунку середньоденного заробітку в розмірі 574 грн 66 коп.
Таке незаконне звільнення спричинило йому душевні страждання, завдало моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі середнього місячного заробітку в сумі 12 067 грн 95 коп.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21 травня 2021 року позов ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості по заробітній платі, моральної шкоди задоволено частково.
Визнано незаконним наказ Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» №323К від 30.09.2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади водія автотранспортних засобів автотранспортного відділу у зв`язку із скороченням штату працівників згідно із п.1 ст. 40 КЗпП України.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді водія автотранспортних засобів автотранспортного відділу Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» з 01.10.2020 року.
Стягнуто з Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.10.2020 по 21.05.2021 рр. у розмірі 91 370,94 грн, моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн, судовий збір 840,00 грн, витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 2000,00 грн.
Стягнуто з Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» на користь держави судовий збір в розмірі 1 737,77 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції Дочірнє підприємство Державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що суд першої інсанції поверхнево надав оцінку організаційно-структурним змінам, які відбулися на підприємстві, у тому числі у штатному розписі.
Зазначає, що відповідачем звільнення позивача було погоджено з Профспілкою працівників оборонної промисловості України. Так, 03 липня 2020 року до відповідача надійшов лист від Профспілки працівників оборонної промисловості України від 30 червня 2020 року №38 щодо погодження скорочення працівників ДП ДГЗІФ «Укрінмаш». Водночас, Первинна профспілка «Профспілка працівників ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» не здійснила свою легалізацію. Протокольним рішенням Ради трудового колективу ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» від 07 вересня 2020 року даній профспілці висловлено недовіру. Отже, будь-які дії Первинної профспілки «Профспілка працівників ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» є незаконними.
Звертає увагу на те, що доводи позивача щодо наявності в нього переважного права на залишення на роботі не відповідають чинному законодавства та не підтверджуються належними доказами.
Посилається й на те, що позивачем не доведено у чому полягає моральна шкода, період її тривалості з конкретизацією на настання певних наслідків разом із наданням доказів.
Адвокат Єркін М.М. представник ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. Вказує, що судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано обставини та надано належну оцінку доводам відповідача. Так, позивачу не було запропоновано посаду водія автотранспортного засобу у новоствореній автотранспортній групі. Відповідач не надав суду жодного доказу та не навів правові підстави спростування обґрунтувань позивача щодо порушення (невиконання) відповідачем положень ст. ст. 42, 43, 49-2, 252 КЗпП України, пп. 4.1.3 п. 4.1 Галузевої угоди на 2017 - 2020 між Міністерством економічного розвитку та торгівлі України, Державним концерном «Укроборонпром» та Профспілкою працівників оборонної промисловості України Державний концерн «Укроборонпром».
У судовому засіданні представник ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» Хоменко Ю.П. просила задовольнити апеляційну скаргу.
Адвокат Єркін М.М. представник ОСОБА_1 просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.
Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до Витягу із наказу №88-1 К від 25 травня 2020 року «Про скорочення чисельності і штату працівників та внесення змін до структури та штатного розпису ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» внесено зміни до структури та штатного розпису, ліквідовано автотранспортний відділ, який складався з посад начальника відділу, заступника начальника відділу, водіїв автотранспортних засобів 11 посад. Утворено структурний підрозділ - управління роботи з персоналом та адміністративно-господарського забезпечення, який включає в себе автотранспортну групу, що має посади керівника групи, водії автотранспортних засобів 5 посад. (а.с. 119-126 т. 1)
Листом №27/6-3358 від 12 червня 2020 року ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» звернулося до Профспілки працівників оборонної промисловості України щодо погодження скорочення більше 9% працівників ДП ДГЗІФ «Укрінмаш». (а.с. 141-143 т. 1)
Профспілка працівників оборонної промисловості України відповідно до п. 4.1.3 Галузевої угоди погодила скорочення 39% працівників ДП ДГЗІФ «Укрінмаш», що підтверджується листом від 30 червня 2020 року №38. (а.с. 144 т. 1)
06 липня 2020 року на підставі наказу №105 ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» з 01 жовтня 2020 року введено в дію структуру та штатний розпис у новій редакції. (а.с. 128 т. 1)
Відповідно до Галузевої угоди на 2017-2020 роки між Міністерством економічного розвитку і торгівлі України, Державним концерном «Укроборонпром» та Профспілкою працівників оборонної промисловості України, зареєстрованої Міністерством соціальної політики України 30 жовтня 2017 року за №56, профспілка є репрезентативною та виступає від імені найманих працівників підприємств і має відповідні повноваження на ведення переговорів, укладення угоди та реалізацію її норм на підприємствах. 
За положеннями п. 2.1 Галузевої угоди угода укладається з метою посилення соціального захисту працівників підприємств, які перебувають у сфері дії сторін, що підписали угоду, і включає їх зобов`язання, які спрямовані на створення умов для підвищення ефективності роботи підприємств, реалізацію на цій основі професійних, соціально-трудових і економічних гарантій найманих працівників.
Згідно із п. 2.6.1 Галузевої угоди угода поширюється на всіх працівників, прийнятих на умовах найму на підприємствах. 
Відповідно до п. 3.2.2 Галузевої угоди Укроборонпром зобов`язався сприяти розвитку галузевих цільових програм, сприяти підприємствам з отриманні замовлень на виготовлення продукції для державних потреб.
У п. 4.1.3 Галузевої угоди Укроборонпром вживає заходів щодо недопущення на підприємствах звільнень працюючих за ініціативою роботодавця більше 9% чисельності працівників протягом календарного року за винятком випадків прямо передбачених законодавством. Питання проведення скорочення більше 9% працівників підприємства - учасника Укроборонпрому погоджується профспілкою працівників оборонної промисловості України на підставі документів, наданих Укрообронпромом. 
Згідно із п. 4.3.3 Галузевої угоди сторони домовилися, що працівникам, попередженим у встановленому порядку про звільнення на підставі п.1 ст. 40 КЗпПУ протягом останнього місяця перед звільненням на їх прохання для пошуку нового місця роботи вільний час на умовах, встановлених колективним договором, але не менше ніж 8 годин на тиждень з оплатою згідно тарифної ставки.
Відповідно до трудової книжки серія НОМЕР_1 ОСОБА_1 прийнятий на роботу 13 грудня 1994 року на посаду водієм 3 класу транспортного відділу Державної госпрозрахункової зовнішньоторгівельної та інвестиційної фірми «УКРІНМАШ» на підставі наказу №306-к від 13 грудня 1994 року; звільнений у зв`язку із переведенням до Державної госпрозрахункової зовнішньоторгівельної та інвестиційної фірми «УКРІНМАШ» на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України на підставі наказу №449-к від 17 жовтня 1996 року; прийнятий на посаду водія 3 класу транспортної групи за переведенням з ДпВЗТО «Укрінмаш» до ДЗТІФ «Укрінмаш» на підставі наказу №9-к від 21 жовтня 1996 року; переведений на посаду водія групи водіїв автотранспортного відділу структури керуючого справами, на умовах укладеного трудового договору на підставі наказу №55-к від 24 червня 2004 року; переведений на посаду водія автотранспортної служби на підставі наказу №106 від 03 жовтня 2005 року; переведений на посаду водія автотранспортної служби управління справами на підставі наказу №240к/5 від 12 квітня 2012 року; переведений на посаду старшого водія автотранспортної служби управління справами на підставі наказу №70к від 09 серпня 2013 року; переведений на посаду водія автотранспортного відділу управління адміністративно-господарського та МТЗ на підставі наказу №261 від 01 грудня 2014 року; переведений на посаду водія автотранспортних засобів автотранспортного відділу на підставі наказу №212К від 18 липня 2016 року. (а.с. 78-84 т. 1)
09 липня 2020 року у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників та внесенням змін до структури і штатного розпису ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» відповідно до ст. 49-2 КЗпП України ОСОБА_1 повідомлено про наступне вивільнення з роботи 30 вересня 2020 року. У повідомленні зазначено, що наразі у ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» немає вакантних посад, що відповідають його кваліфікації. (а.с. 115 т. 1)
Листом за вих. №3 від 04 серпня 2020 року Первинна профспілка «Профспілка працівників ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» звернулась до ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» у зв`язку з розглядом письмових звернень працівників щодо отримання ними повідомлень про наступне вивільнення, невиконання відповідачем вимог Колективного договору, порушення порядку формування складу Ради трудового колективу, ненадання працівникам запитуваної ними інформації, порушення умов дистанційної роботи з вимогою усунути порушення ст. 49-4 КЗпП України та ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». (а.с. 170-172 т. 1)
Відповідно до листа від 02 вересня 2020 року №8 Первинною профспілкою «Профспілка працівників ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» відмовлено ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» у наданні згоди на звільнення працівників ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпПУ, яке здійснювалось на підставі наказу ДП ДГ ЗІФ «Укрінмаш» від 06 липня 2020 року №105. (а.с. 98-100 т . 1)
Згідно із Протоколом №21 uim зборів Ради трудового колективу та представників Адміністрації ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» від 07 вересня 2020 року висловлено недовіру Первинній профспілковій організації «Профспілка працівників ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» та вирішено вважати Раду трудового колективу єдиним на підприємстві органом колективного самоврядування, який представляє інтереси трудового колективу. (а.с. 145-146 т.1)
Наказом ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» №323к від 30 вересня 2020 року про припинення трудового договору (контракту) звільнено з 30 вересня 2020 року ОСОБА_1 з посади водія автотранспортних засобів Автотранспортного відділу у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників згідно із п 1 ст. 40 КЗпП України. (а.с. 116 т. 1)
З довідки Первинної профспілки «Профспілка працівників ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» від 16 жовтня 2020 року №11 вбачається, що ОСОБА_1 з 12 червня 2020 року є членом Первинної профспілки «Профспілка працівників ДП ДГЗІФ «Укрінмаш». Згода на розірвання з ОСОБА_1 30 вересня 2020 року трудового договору з підстав, передбачених пп. 1,2-5,7 ст. 40 і пп. 2,3 ст. 41 КЗпП України ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» не надавалась. (а.с. 101 т. 1)
Ухвалюючи рішення про визнання наказу №323К від 30 вересня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 незаконним та поновлюючи його на посаді водія автотранспортних засобів автотранспортного відділу ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було порушено права позивача при скороченні працівників, оскільки йому не було запропоновано іншу роботу на тому ж підприємстві, а також звільнення відбулося з порушення ст. 43 КЗпП України.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Згідно з ст.5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Згідно із ч. 1-3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.
У абзаці 1 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників; чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.
Враховуючи зазначене, при вирішенні трудового спору щодо поновлення на роботі працівника, звільненого у зв`язку зі скороченням чисельності штату працівників, суд зобов`язаний перевірити наявність підстав для звільнення та дотримання відповідачем порядку вивільнення працівника за ініціативою власника або уповноваженого ним органу, зокрема, чи мало місце скорочення чисельності штату або чисельності працівників. Проте, суд не має права вирішувати питання про доцільність змін в організації виробництва та наступне скорочення штату працівників, а також наявність підстав для утворення інших структурних підрозділів та їх функціональне навантаження. Вирішення вказаних питань належить до виключної компетенції роботодавця (власника або уповноваженого ним органу).
При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота.
Роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.
Таким чином, однією з гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.
Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі №800/538/17, постанові Верховного Суду від 18 червня 2021 року у справі №564/1072/17.
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що наказом ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» №88-1К від 25 травня  2020 року про скорочення чисельності і штату працівників, зокрема, було фактично ліквідовано автотранспортний відділ у повному складі, відповідно всі посади : начальник автотранспортного відділу - одна штатна одиниця, заступник начальника автотранспортного відділу - одна штатна одиниця, водій автотранспортного відділу - 11 штатних одиниць. Всі працівники, тобто тринадцять, які обіймали ці посади, отримали повідомлення про наступне вивільнення з роботи.
Як вбачається з наданого відповідачем штатного розпису, який введений у дію з 01 жовтня 2020 року, у ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» передбачений підрозділ «управління роботи з персоналом та адміністративно-господарського забезпечення», до якого входить «автотранспортна група» у кількості 6 штатних одиниць (керівник групи - 1 штатна одиниця, водій автотранспортних засобів - 5 штатних одиниць).
Із наведеного вище вбачається, що відповідачем було порушено права ОСОБА_1 при скороченні працівників, оскільки йому не було запропоновану посаду водія автотранспортних засобів, яка була передбачена у штатному розписі, введеному в дію з 01 жовтня 2020 року.
Крім того, відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.
У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.
Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 10 липня 2020 року зареєстровано Первинну профспілку «Профспілка працівників ДП ДГЗІФ «Укрінмаш», керівник Андрусенко О.С. (а.с. 97 т. 1)
Відповідно до ст. 16 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» профспілки, їх об`єднання легалізуються шляхом повідомлення на відповідність заявленого статусу.
10 липня 2020 року Центральне міжрегіональне управлінняМіністерства юстиції (м. Київ)відповідно до п.1 ч. 1 ст.25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», пункту 16 розділу II Порядку державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09 лютого 2016 року №359/5, прийняло рішення №114 про легалізацію Первинної профспілки«Профспілка працівників ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» шляхом проведення державної реєстрації. (а.с. 167 т. 1)
Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань - документ в електронній або у випадках, передбачених цим Законом, у паперовій формі, який формується за результатами проведення реєстраційних дій і містить відомості про юридичну особу або її відокремлений підрозділ, фізичну особу - підприємця (у тому числі про взяття на облік в органах державної статистики та податкових органах, видачу ліцензії та документів дозвільного характеру) або громадське формування, що не має статусу юридичної особи, а також про проведену реєстраційну дію.
Як зазначалося вище листом від 02 вересня 2020 року №8 Первинна профспілка «Профспілка працівників ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» відмовила ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» у наданні згоди на звільнення працівників ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпПУ, яке здійснювалось на підставі наказу ДП ДГ ЗІФ «Укрінмаш» від 06 липня 2020 року №105. (а.с. 98-100 т . 1)
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що звільнення позивача відбулось з порушенням чинного законодавства, а відтак наявні підстави для визнання наказу про звільнення незаконним та поновлення позивача на посаді водія автотранспортних засобів.
Стягуючи середній заробіток за час вимушеного прогулу суд першої інстанції виходив з того, що середній заробіток за останні два календарні місяці роботи склав 12 067 грн 95 коп., а відтак середньоденний заробіток складає 574 грн 66 коп.
Суд апеляційної інстанції у повній мірі не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Згідно з ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Відповідно до пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок), цей Порядок застосовується, зокрема у випадку, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.
У п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати передбачено, що у випадку збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
У п. 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати зазначені виплати, що включаються у розрахунок середньої заробітної плати, а в п. 4 - виплати, які не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати.
Відповідно до пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місця роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом останніх двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку). Такий порядок обчислення середнього заробітку застосовується незалежно від форми власності підприємства.
Враховуючи вимоги Порядку обчислення середньої заробітної плати та беручи до уваги розрахунково-платіжну відомість ОСОБА_1 за липень-серпень місяці 2020 року та вересень 2020 року, середній заробіток за останні два місяці роботи позивача склав: липень 2020 року - 4734,78 грн (оклад по днях) + 433,96 грн (індексація зарплати) + 473,48 грн (доплата персональна) = 5642,22 грн, вересень 2020 року - 6300 грн (оклад по днях) + 577,41 грн (індексація зарплати) + 630 грн (доплата персональна) = 7507,41 грн (у серпні 2020 року ОСОБА_1 перебував у відпустці).
Таким чином, середньоденна заробітна плата становить (7507 грн 41 коп. + 5642 грн 22 коп.)/ (11 днів +14 днів) = 525 грн 99 коп.
Станом на 21 травня 2021 року кількість робочих днів з дати звільнення становить 159 робочих днів.
525 грн 99 коп. ? 159 робочих днів = 83 632 грн 41 коп.
Отже, рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає зміні шляхом зменшення розміру стягнення з 91 370 грн 94 коп. до 83 632 грн 41 коп.
У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року в справі №182/5140/15-ц зазначено, що згідно із абзацом другим пункту 3 Порядку №100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів. Крім того, відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори (постанова Верховного Суду від 18 липня 2018 року в справі № 359/10023/16-ц (провадження № 61-14794св18)).
Враховуючи наведені положення чинного законодавства 4 абзац резолютивної частини рішення суду слід доповнити реченням наступного змісту: «Розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу зазначений без вирахування податків та інших обов`язкових платежів, встановлених чинним законодавством України.»
Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних права призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
За змістом вказаного положення закону передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, з урахуванням специфіки об`єкту яких, завдана моральна шкода може бути відшкодована працівнику у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі.
Підставою для відшкодування моральної шкоди за ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз`яснено, що згідно статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (статті 3, 4, 11, 31 ЦПК України).
Згідно з ч. 1, п. 3 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
У п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Оскільки позивач незаконно був позбавлений права на працю, враховуючи обставини справи, характер та глибину душевних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, а також застосовуючи принцип розумності та справедливості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 5 000 грн.
Стягуючи з ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» на користь ОСОБА_1  витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було наданодокази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу.
Суд апеляційної інстанції не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
За положеннями ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Тлумачення наведеної норми права дає підстави для висновку, що можливість подання сторонами доказів в підтвердження понесених судових витрат, в тому числі і витрат на професійну правничу допомогу у відповідній інстанції, процесуальний закон ставить у залежність від процесуальної стадії розгляду справи у конкретній інстанції.
Тобто докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції подаються до закінчення судових дебатів у справі саме в суд першої інстанції, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення судом першої інстанції за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. 
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Отже, якщо стороною документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
За змістом п. 1 ч. 2 ст. 137, ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. 
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 цього Кодексу).
Як вбачається з матеріалів справи 12 травня 2021 року між ОСОБА_1 (замовник) та адвокатом Єркіним М.М. укладено Договір про надання правничої (адвокатської допомоги) допомоги, відповідно до умов якого адвокат зобов`язується надати замовнику послуги з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід та представництво інтересів замовника, як позивача по справі №753/17961/20 в Дарницькому районному суді м. Києва, а за потреби в Київському апеляційному суду та Верховному суді, а останній зобов`язується прийняти надані послуги та оплатити їх у розмірі та порядку визначених цим Договором. (а.с. 179 т. 1)
Згідно п. 3.1 Договір про надання правничої (адвокатської допомоги) допомоги за роботу виконану виконавцем замовник здійснює оплату згідно умов, викладених у Додатку №1 до цього Договору, але це не позбавляє замовника права здійснювати оплату шляхом внесення авансових платежів у розмірі, узгодженому сторонами.
Відповідно до Додатку №1 вартість правової допомоги за послугу «участь у судових засідання в цивільній справі в суді першої інстанції» за судодень становить 2000 грн. (а.с. 180 т. 1)
За надання правової допомоги ОСОБА_1 сплачено 2000 грн, що підтверджується квитанцією №ПН97615С1 від 20 травня 2021 року. (а.с. 182 т. 1)
Згідно копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №1975/10 від 29 листопада 2001 року Єркін М.М. має право на заняття адвокатською діяльністю. (а.с. 181 т. 1)
Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст. 60 ЦПК України).
За приписами ч. 4 ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
Адвокатом Єркіним М.М. до суду першої інстанції не було надано ні довіреності, ні ордеру.
Надання вказаних вище документів безпосередньо пов`язане з підтвердженням повноваження адвоката на участь останнього у судовому засіданні.
Крім того, 21 травня 2021 року адвокат Єркін М.М. подав заяву до суду першої інстанції, в якій просив справу без участі представників сторін. У даній заяві вказав, що оскільки він з`явився в судове засідання та надав клопотання про долучення доказів, що свідчить про надання ним правової допомоги згідно договору від 12 травня 2021 року, тому наявні підстави для стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 2000 грн. (а.с. 203 т. 1)
Адвокатом Єркіним М.М. не було надано акт приймання-передачі наданих послуг, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що стороною позивача не було документально доведено понесення витрат на правову допомогу, а відтак відсутні підстави для стягнення витрат на правничу допомогу.
Згідно з ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки за позовні вимоги про стягнення середнього заробітку та моральної шкоди, що є однією вимогою майнового характеру, позивач не звільнений від сплати судового збору, враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги та зменшення середнього заробітку, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 116 грн 09 коп. 
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 376, 383, 384 ЦПК України, суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» задовольнити частково.
РішенняДарницького районного суду м. Києва від 21 травня 2021 року в частині стягнення зДочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01 жовтня 2020 року по 21 травня 2021 року змінити, зменшивши розмір стягнення з 91 370 грн 94 коп. до 83 632 грн 41 коп.
Доповнити 4 абзац резолютивної частини рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 травня 2021 року реченням наступного змісту: «Розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулузазначений без вирахування податків та інших обов`язкових платежів, встановлених чинним законодавством України.»
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 травня 2021 року в частині стягнення з Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» на користь ОСОБА_1  витрат на правову допомогу адвоката в розмірі 2000 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в стягненні витрат на професійну правничу допомогу.
РішенняДарницького районного суду м. Києва від 21 травня 2021 року в частині стягнення з Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» на користь держави судового збору змінити, зменшивши розмір стягнення з 1 737 грн 77 коп. до 886 грн 32 коп.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 116 грн 09 коп. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст складено 23 лютого 2022 року.
 
Головуючий                                                                           Д.Р. Гаращенко

Судді                                                                                      О.І. Сліпченко

                                                                                                Л.П. Сушко