Справа № 161/5814/13-ц 	Головуючий у 1 інстанції: Плахтій І. Б. 	
Провадження № 22-ц/802/558/22  Категорія: 39 	  Доповідач: Бовчалюк  З. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
30 червня 2022 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Бовчалюк З.А.,   
суддів - Карпук А.К.,Федонюк  С.Ю.,
з участю секретаря судового засідання Черняк О.В.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
представників відповідача Бордюженко Е.Р., Редька О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 серпня 2013 року, 

                                     В С Т А Н О В И В:

В квітні 2013 року ПАТ «Державний ощадний банк України» «Ощадбанк» звернулося в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості. Позов мотивує тим, що 25.12.2007 року між ВАТ Державний ощадний банк України та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 3643, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти в сумі 400000,00 грн. під 16 % річних з терміном остаточного погашення не пізніше 24 грудня 2017 року. В забезпечення виконання зобов`язань за договором про іпотечний кредит між банком та відповідачем ОСОБА_3 25.12.2007 року укладено договір поруки №4168, відповідно до якого поручитель зобов`язалась перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором. Оскільки відповідачі прострочили взяті на себе договірні зобов`язання за кредитним договором, не виконали їх належним чином, то станом на 18.03.2013 року у позичальника ОСОБА_2 утворилась заборгованість перед банком по несплачених відсотках за користування кредитом та пені в загальній сумі 857007,89 грн. Просить стягнути солідарно з відповідачів в свою користь суму заборгованості та витрати по сплаті судового збору.
Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 серпня 2013 року позов задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором № 3643 від 25 грудня 2007 року в розмірі 839688 гривень 96 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в користь ПАТ «Державний ощадний банк України» по 1720  гривень 05 копійок судового збору з кожного.
Заочне рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач ОСОБА_2 , порушуючи умови договору, свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, в частині погашення заборгованості за кредитом та сплати відсотків за користування ним. Відповідно до пункту 7.8 Кредитного договору сторони домовились про збільшення строків позовної давності відповідно до частини першої статті 259 ЦК України до 3 (трьох) років для всіх грошових зобов`язань Позичальника (в тому числі, але не виключно, щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені), що передбачені умовами договору. А тому до вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в три роки. А тому, заборгованість по пені становить (59429,59+88766,47) 148 196,06 грн.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 лютого 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 20 січня 2021 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 серпня 2013 року в частині позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Волинське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості скасовано. Закрито провадження у справі за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості.
Ухвала мотивована тим, що у зв`язку зі смертю відповідача, враховуючи відсутність правонаступників після його смерті, провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості необхідно закрити.
Постановою Волинського апеляційного суду від 20 січня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 серпня 2013 року скасовано, в позові ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 16 лютого 2022 року  касаційну скаргу  АТ «Державний ощадний банк України» залишено без задоволення. Постанову Волинського апеляційного суду від 20 січня 2021 року в частині відмови у задоволені позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 16 лютого 2022 року касаційну скаргу АТ «Державний ощадний банк України» задоволено частково. Ухвалу Волинського апеляційного суду від 20 січня 2021 року скасовано. Передано справу в частині позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Передаючи справу на новий апеляційний розгляд до суду апеляційної інстанції цивільну справу в частині позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості, суд касаційної інстанції вказав про те, що суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку  про закриття провадження у справі в частині вимог до ОСОБА_2 не встановивши осіб, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_2 та не здійснив перегляд у апеляційному порядку оскарженого рішення суду першої інстанції по суті у визначених ст. 367 ЦПК України межах.
Заслухавши учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині  позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову. 
З матеріалів справи вбачається, що 05 грудня 2007 року між ВАТ Державний ощадний банк України (правонаступником якого є ПАТ Державний ощадний банк України) та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір про іпотечний кредит № 3643, за умовами якого останній отримав кредитні кошти в сумі 400 000,00 грн під 16 % річних з терміном остаточного погашення не пізніше 24 грудня 2027 року.
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ВАТ «Державний ощадний банк України» та відповідачем ОСОБА_3 25 грудня 2007 року укладений договір поруки № 4168, відповідно до якого поручитель зобов`язалась перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором.
Станом на 18 березня 2013 року у ОСОБА_2 перед банком існує заборгованість в загальній сумі 857 007,89 грн, а саме: неповернений кредит 400 000,00 грн, строкова заборгованість 207 392,00 грн, прострочена заборгованість 192 608,00 грн, несплачені відсотки 291 492,96 грн, пеня 165 514,93 грн.
Відповідно до пункту 7.8 Кредитного договору сторони домовились про збільшення строків позовної давності відповідно до частини першої статті 259 ЦК України до 3 (трьох) років для всіх грошових зобов`язань Позичальника (в тому числі, але не виключно, щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені), що передбачені умовами договору.
З метою забезпечення виконання умов кредитного договору 25 грудня 2007 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та позичальником ОСОБА_2 укладений Договір іпотеки нерухомого майна, відповідно до умов якого в іпотеку Банку було передане нерухоме майно, а саме: земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, загальною площею 0,14 га та розміщений на ній незавершений будівництвом житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, за адресою АДРЕСА_1 .
25 грудня 2007 року між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_3 (на даний час Вуйчік) укладений Договір поруки № 4168, відповідно до умов якого поручитель зобов`язалась перед Кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання Боржником зобов`язання за Кредитним договором № 3643 від 25 грудня 2007 року, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому.
Банк виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі. Позичальник ОСОБА_2   взяті за кредитним договором зобов`язання належним чином не виконав та у передбачені договором строки отримані кошти не повертав. .
13 жовтня 2008 року та 11 листопада 2008 року Банк звернувся до позичальника ОСОБА_2 з повідомленнями про наявну заборгованість по чергових платежах та проханням її погасити, враховуючи наявність простроченої кредитної заборгованості, та з метою вчинення виконавчого напису. Вимога Банку щодо сплатити простроченої заборгованості залишилась без задоволення.
30 грудня 2008 року за заявою Банку приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Базалицькою О. Р. вчинений виконавчий напис про звернення стягнення на земельну ділянку та незавершений будівництвом житловий будинок, які є предметом іпотеки за Договором іпотеки нерухомого майна від 25 грудня 2007 року. За рахунок коштів, отриманих від реалізації майна, запропоновано задовольнити вимоги Банку в розмірі 432 517,30 грн, з яких 400 000,00 грн - сума непогашеного кредиту, 25 033,82 грн - відсотки за користування кредитом, 683,48 грн - пеня, 6 800,00 грн - витрати за вчинення виконавчого напису.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису – це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису – надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
У зв`язку з порушенням боржником виконання зобов`язання за кредитним договором банк відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України використав право достроково стягнути з позичальника - іпотекодавця заборгованість за кредитним договором, звернувшись до приватного нотаріуса із проханням звернути стягнення на іпотечне майно, що потягло зміну строку виконання основного зобов`язання.
Звертаючись з позовом до суду 02 квітня 2013 року банк ставив питання про стягнення заборгованості на користь ПAT «Ощадбанк», яка станом на 18 березня 2013 року становила 857 007,89 грн, яких: 400000 грн заборгованість по кредиту, 291492, 96 грн заборгованість по відсотках (за період з 31.07.2008 року по 18.03.2013 року),  165514, 93 грн пеня ( з 22.09.2009 року по 18 березня 2013 року).
Також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , видане 24.12.2018 року Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області ( а.с. 111).
Після смерті ОСОБА_2 у Першій Луцькій державній нотаріальній конторі Волинської області  20 травня 2019 року за заявою АТ «Ощадбанк» з грошовими вимогами до спадкоємців померлого була заведена спадкова справа № 253/2019 .
Державним нотаріусом першої Луцької державної нотаріальної контори, заведено спадкову справу щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 . Спадкоємцем померлого відповідача ОСОБА_2 є його син ОСОБА_2 , який подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.
Постановою Волинського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року, в справі №0308/2429/2012, стягнуто з правонаступника ОСОБА_2 - ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» кредитну заборгованість у розмірі 336658 грн. 71 коп. у межах вартості майна, одержаного у спадщину після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 березня 2021 року за позовом ОСОБА_2 до Луцької міської ради, треті особи: Перша Луцька нотаріальна контора Волинської області, ПАТ «Державний ощадний банк України» про встановлення місця постійного проживання, встановлено факт постійного проживання ОСОБА_2 зі спадкоємцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_2 . Рішення суду набрало законної сили 06 травня 2021 року.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 30 травня 2022 року залучено до участі у розгляді справи в якості правонаступника після смерті  ОСОБА_2 його спадкоємця за законом –  ОСОБА_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідно до вимог ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 
Згідно з ч. 1 ст. 1281 та ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.
Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.
Оскільки спірні правовідносини у даній справі допускають правонаступництво, то після смерті відповідача ОСОБА_2 , до участі у справі апеляційним судом було залучено спадкоємця померлого, а саме його сина ОСОБА_2 , який подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини і у встановлений законом строк не відмовився від спадщини.
Оскільки, як слідує з матеріалів справи, кредитор-банк спадкодавця пред`явив свої вимоги до спадкоємців померлого шляхом подання відповідної заяви до Першої Луцької державної нотаріальної контори, а син померлого позичальника ОСОБА_2 вчинив дії, які свідчать про прийняття ним спадщини, то саме він зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора в межах вартості успадкованого майна.
В даному випадку  апеляційний суд  перевіряє, чи у позичальника перед банком дійсно існувала заборгованість за кредитним договором станом на момент звернення до суду з даними позовом до основного боржника в заявленому розмірі.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частинами першою та третьою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором.
Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Судом встановили, що 30 грудня 2008 року приватним нотаріусом Базалицькою О. Р. вчинено виконавчий напис, у якому зазначено, що строк платежу за зобов`язаннями настав 31 липня 2008 року та звернуто стягнення на предмет іпотеки, свідчить про те, що кредитор скористався своїм правом на дострокове повне повернення кредиту, відсотків та інших платежів, що потягло зміну строку виконання основного зобов`язання.
Отже, банк на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки.
Наявність виконавчого напису нотаріуса про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, незалежно від виконання його боржником, не є підставою для нарахування процентів за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, і у такому разі положення ч. 2 ст. 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.
За таких обставин, змінивши строк виконання зобов`язання, банк мав право ставити вимоги до позичальника про стягнення кредитної заборгованості, яка існувала саме на цей строк і становила  432517, 30 грн, з яких з яких 400 000,00 грн - сума непогашеного кредиту, 25 033,82 грн - відсотки за користування кредитом, 683,48 грн – пеня, що  стверджується  виконавчим написом від 30 грудня 2008 року. 
Звертаючись до суду з даним позовом банк просить стягнути з позичальника заборгованість яка станом на 18 березня 2013 року становила 857 007,89 грн, яких: 400000 грн заборгованість по кредиту, 291492, 96 грн заборгованість по відсотках (за період з 31.07.2008 року по 18.03.2013 року),  165514, 93 грн пеня ( з 22.09.2009 року по 18 березня 2013 року).
З розрахунку заборгованості вбачається, що заявлені відсотки в розмірі 292492, 96 грн та пеня в розмірі 165514, 93 нараховані після припинення дії договору, що суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України та такі не підлягають до  стягнення.
Таким чином відсотки і пеня в заявленому розмірі не підлягають до  стягнення з спадкоємця, оскільки такі нараховані без відповідної правової підстави на це. 
Слід також зазначити, що пеня в даному випадку нараховувалась відповідно до умов п. 5.2  Кредитного договору.
Відповідно до пункту 91 постанови від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Згідно з пунктом  6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У пункті 6.20. цієї постанови також зазначається, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше – це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення – прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
Таким чином, правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що  відповідно до частини другої статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України». 
Таким чином апеляційний суд приходить до висновку, що з ОСОБА_2 , як з спадкоємця ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 підлягають стягненню 432517, 30 грн, з яких: 400 000,00 грн - сума непогашеного кредиту, 25 033,82 грн - відсотки за користування кредитом, 683,48 грн – пеня, у межах вартості майна, одержаного у спадщину, як це передбачено ст. 1282 ЦК України.
За таких обставин, змінивши строк виконання зобов`язання, банк мав право ставити вимоги до позичальника і поручителя про стягнення кредитної заборгованості, яка існувала саме на цей строк і становила 432517,30 грн, що не було враховано судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного заочного рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив  питання про їх права, свободи, інтереси та ( або) обов`язки, мають права оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги ( ч. 1 ст. 367 ЦПК України).
Зі змісту поданої відповідачем ОСОБА_4 апеляційної скарги вбачається, що прохальна частина містить вимоги щодо повного скасування рішення суду першої інстанції. Однак мотивувальна частина скарги містить в основній своїй частині обґрунтування щодо припинення поруки з підстав того, що банк змінив строк виконання основного зобов`язання, звернувшись з заявою про видачу виконавчого напису та у передбачені ст. 559 ЦК України строки не пред`явив вимогу до поручителя.  Основним та єдиним доводом апеляційної скарги щодо вимог по основному боржнику ОСОБА_2 є вказівка про закінчення строку дії кредитного договору, у зв`язку з достроковим стягненням усієї суми заборгованості договору та неможливість у зв`язку з цим нараховувати відсотки, що передбачені умовами кредитного договору.  
З врахуванням положень ст. 367 ЦПК України, судом апеляційної інстанції справа щодо основного боржника ОСОБА_2 переглядається в межах доводів апеляційної скарги. 
Відповідач ОСОБА_4 подала заяву про застосування строків позовної давності, також представником залученого правонаступника було  подано заяву про застосування строків позовної давності.
Однак дані заяви апеляційний суд не може взяти до уваги та застосувати строк позовної давності до стягнення заборгованості з основного боржника. Як вбачається з матеріалові справи відповідач ОСОБА_2 був належним чином повідомлений про розгляд справи на 08 серпня 2013 року коли ухвалювалось заочне рішення. Обізнаність ОСОБА_2 про судове засідання  підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення, яке надсилалось на адресу боржника: АДРЕСА_4 ( адреса, яка зазначалась боржником при отриманні кредитних коштів).  (а.с 49 Т. 1)
Жодних дій протягом 5 років з моменту ухвалення заочного рішення до моменту смерті боржник не вчинив, не подавав заяву про перегляд заочного рішення, не оскаржив рішення в апеляційному порядку, не подавав заяву про застосування строків позовної давності.
Крім того, слід зауважити, що подана ОСОБА_6 29.09.2020 року до суду апеляційної інстанції заява про застосування строків позовної давності ( а.с 204-207) містить мотивацію виключно щодо поручителя ОСОБА_4 , зокрема про її не повідомлення про розгляд справи судом першої інстанції. У вказаній заяві не міститься жодного обґрунтування щодо боржника ОСОБА_2 .  Відтак обставини повідомлення боржника ОСОБА_2 про судовий розгляд 08.08.2013 року не спростовувались ні солідарним боржником ОСОБА_6 , ні правонаступником ОСОБА_2 .. 
За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.
Разом з тим, створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.
Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.
Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.
Відповідно до правових висновків, що викладені в Постанові Великої палати ВС від 17 квітня 2018 року в справі N 200/11343/14- той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції 
Відтак суд апеляційної інстанції може за заявою відповідача застосувати строки позовної давності лише у випадку його не повідомлення  про розгляд справи судом першої інстанції, що не відповідає обставинам даного спору, що в свою чергу унеможливлює задоволення заяви про застосування строків позовної давності правонаступника померлого боржника. 
Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, рішення суду в частині  позовних вимог  ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 , спадкоємцем якого є ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення позову.
Відповідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює  розподіл судових витрат.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 3441, 00 гривень, за подання касаційної скарги позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 6882, 00 гривень. Позов в даній справі задоволено частково на 50, 82 % від заявленого до стягнення розміру. Таким чином з ОСОБА_2 на користь банку підлягає стягненню судовий збір в розмірі 5246, 15 грн ( 3441, 00 грн+6882, 00 грн)*  50, 82 %.
За апеляційну скаргу  відповідачем ОСОБА_6 було сплачено судовий збір в розмірі 5161, 50 гривень, апеляційну скаргу скаржника задоволено на 49,18 %, тому судовий збір в розмірі 2538, 43 гривень підлягає стягненню з банку на користь ОСОБА_4 ..
Керуючись ст.ст.  367, 368, 374, 376, 382,384 ЦПК України, суд

                                                 У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 задовольнити частково.
Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 серпня 2013 року в частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором  скасувати та ухвалити в цій частині нове  судове рішення.
Позов  Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_2 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , як правонаступника ОСОБА_2 в користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» кредитну заборгованість у розмірі 432517, 30 грн з яких: 400 000,00 грн - сума непогашеного кредиту, 25 033,82 грн - відсотки за користування кредитом, 683,48 грн – пеня,  у межах вартості майна, одержаного у спадщину після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .  
Стягнути з ОСОБА_2 в користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»  5246, 15 гривень         судового збору за подання позовної заяви та касаційної скарги.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в користь ОСОБА_4 2538, 43 гривень за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя:

Судді: