Справа № 752/8302/16-ц                                                                                                                        Головуючий в суді І інстанції Шевченко Т.М.
Провадження № 22-ц/824/846/2022                                                                                                          Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
17 лютого 2022 року                                                                                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого - Мельника Я.С.,
суддів: Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,
за участі секретаря Примушка О.В.,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 серпня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У червні 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , в якому просило стягнути солідарно заборгованість за договором кредиту № 08-038/347к від 07.09.2005 року у розмірі 104 348,60 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 29.02.2016 року становить 2 823 087,56 грн., а також вирішити питання про розподіл судових витрат.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачем зазначено про те, що 07.09.2005 року між АКІБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 08-038/347к (договір про внесення змін № 1 від 18.03.2009 року, договір про внесення змін № 2 від 28.09.2009 року, договір про внесення змін № 3 від 28.01.2013 року, договір про внесення змін № 4 від 26.07.2013 року, додаткова угода № 3 від 12.11.2010 року). За умовами кредитного договору кредитор надав позичальнику кредит у розмір 85 000 доларів США.
Крім того, 07.09.2005 року між АКІБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 02-038/226п, за умовами якого поручитель зобов?язувався солідарно відповідати за виконання позичальником у повному обсязі зобов?язань за кредитним договором № 08-038/347к від 07.09.2005 року.
У зв?язку із невиконанням позичальником та поручителем взятих на себе зобов?язань, 19.05.2016 року банком направлено на адресу останніх вимоги про усунення порушень. Однак, заборгованість за кредитним договором не погашена. 
Вказує, що станом на 29.02.2016 року за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 рахується заборгованість у розмірі 104 348,60 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 29.02.2016 року становить 2 823 087,56 грн., що складається з наступного: сума заборгованості за кредитом - 49 337,12 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 1 334 785,64 грн.; сума заборгованості за відсотками - 35 760, 61 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 967 481,45 грн.; розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту -7 537,61 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 203 925,54 грн.; розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 11 713,25 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 316 894,94 грн.
У зв?язку із смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідача ОСОБА_3 , до участі у справі залучено його правонаступника - ОСОБА_2 .
Також, судом залучено правонаступника ПАТ «Укрсоцбанк» - АТ «Альфа-Банк».
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 17 серпня 2021 року позов задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість за договором кредиту № 08-038/347к від 07.09.2005 року у розмірі 104 348 доларів США 60 центів, що в еквіваленті по курсу Національного банку України станом на 29.02.2016 року становить 2 823 087 гривень 56 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Альфа-Банк» судовий збір у розмірі по 21 173 гривні 16 копійок з кожного.
Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.
Обґрунтовувала доводи апеляційної скарги тим, що місцевий суд не звернув увагу на наявність простроченої заборгованості більше ніж на 90 днів ще у 2010 році, а тому факт надіслання вимоги про дострокове повернення кредиту у 2016 році не спростовує того, що банк знав про порушення свого права ще у 2010 році, а відтак звернувся до суду з позовом з пропуском строку позовної давності.
Вказує також, що судом першої інстанції безпідставно задоволено вимоги банку про стягнення заборгованості за відсотками за кредитним договором, не врахувавши, що кредитор не мав права нараховувати відсотки за кредитним договором починаючи з 16 квітня 2010 року, коли настав строк виконання основного зобов`язання, внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань на строк понад 90 днів.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не спростовано доводів позивача про наявність заборгованості за кредитним договором та не доведено наявність правових підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, 07.09.2005 року між АКіБ «Укрсоцбанк», правонаступниками якого є ПАТ «Укрсоцбанк», АТ «Альфа-банк», та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 08-038/347к, за умовами якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 85 000,00 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день укладення цього договору становить 429 250,00 грн. зі сплатою 12,50% річних за перший рік, подальший розмір процентів за користування кредиту підлягає щорічному перегляду згідно з умовами п. 26.6 цього договору, та порядком погашення суми основної заборгованості до 15 числа кожного місяця згідно графіку, який вказаний в п.п. 1.1.1. п. 1 ст. 1 договору, з кінцевим терміном повернення основної суми заборгованості по кредиту до 06.09.2015 року (а.с. 13-15).
Крім того, 07.09.2005 року між АКіБ «Укрсоцбанк», правонаступниками якого є ПАТ «Укрсоцбанк», АТ «Альфа-банк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки №02-038/226п, за умовами якого поручитель зобов?язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов?язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту № 08-038/347к, що укладений між банком та ОСОБА_1 07.09.2005 року (а.с. 24-25).
Кредит надається на наступні цілі: придбання нерухомого майна - яким є трикімнатна квартира загальною площею 82,50 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (п. 1.2. договору).
В якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення зобов`язань за цим договором, сторони укладають іпотечний договір та договір поруки (п. 1.3. договору).
Надання кредиту на цілі, визначені п. 1.2. договору, проводиться шляхом видачі позичальнику готівкових грошей. Моментом (днем) надання кредиту вважається день видачі позичальнику готівкових грошей в сумі кредиту (п. п. 2.1., 2.2. договору).
Згідно п.п. 3.1.1. п. 3 договору кредитор зобов`язаний протягом одного робочого дня від дати набрання чинності договорів, визначених п. 1.3. цього договору, і за умови виконання позичальником своїх обов`язків, передбачених в п. п. 3.3.1., 3.3.16 цього договору, відкрити позичальнику у МВ КМФ АКБ «Укрсоцбанк» позичковий рахунок № НОМЕР_1 і видати позичальникові готівкові кошти.
Відповідно до п. 2.6. договору у разі зміни процентних ставок на кредитному ринку України, в тому числі внаслідок прийняття компетентними державними органами України рішень, що прямо або опосередковано впливають на стан кредитного ринку України, а також рішень Правління, Комітету з питань управління активами та пасивами, Кредитно-інвестиційного комітету, Тарифного комітету кредитора, кредитор має право ініціювати зміну розміру процентів, визначеного в п. 1.1. цього договору. Про намір змінити розмір процентів кредитор зобов`язаний повідомити позичальника не пізніше ніж за 10 робочих днів до дати початку їх застосування, а також надати для укладення відповідну додаткову угоду.
Усі додатки, зміни та/або доповнення до цього договору мають бути вчинені в письмовій формі та підписані належним чином сторонами з обов`язковим посиланням на цей договір (п. 7.1. договору).
За змістом положень ст. 4.5 договору, у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов?язків, визначених п.п. 3.3.9-3.3.10 цього договору, протягом більше, ніж 90 (дев?яносто) календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов?язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).
18.03.2009 року, 28.09.2009 року, 12.11.2010 року та 26.07.2013 року між сторонами були укладені додаткові угоди №№ 1-4 відповідно, про внесення змін до кредитного договору (а.с. 16-23).
Додатковою угодою № 1 від 18.03.2009 року сторонами було змінено графік погашення основного боргу, у зв`язку із чим були внесені відповідні зміни до п. 1.1. договору.
Додатковою угодою № 2 від 28.09.2009 року сторони дійшли згоди змінити графік погашення основного боргу, який станом на 28.09.2009 року становить 50 413,64 доларів США, починаючи з 29.10.2008 року зі сплатою 14,00% річних, у зв`язку із чим внести зміни до тексту договору.
Додатковою угодою № 3 від 12.11.2010 року сторони дійшли згоди встановити нову процентну ставку за користування кредитними коштами в розмірі 14,98% річних та оповнили ст. 4 договору кредиту п. 4.7, згідно якого сторони домовились, що у разі порушення Позичальником строків сплати процентів та/або Кредиту як в повному обсязі так і частково, більше ніж на 30 календарних днів, Кредитор має право вимагати дострокового погашення Кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій в повному обсязі шляхом направлення відповідних повідомлень Позичальнику, а Позичальник в свою чергу зобов`язується достроково погасити в повному обсязі Кредит, нараховані проценти та можливі штрафні санкції протягом 30 календарних днів з дати одержання вищезазначеного письмового повідомлення Кредитора.
Договором про внесення змін № 3 від 28.01.2013 року сторони дійшли згоди, що погашення залишку заборгованості позичальника за кредитом та процентами, що нараховані станом на 28 січня здійснюватиметься після спливу шестимісячного строку з дати підписання цього договору про внесення змін. Встановлено процентну ставку за користування кредитом в розмірі 1% процентів річних протягом шестимісячного строку з дати підписання цього договору про внесення змін. Сторони домовились, що погашення кредиту в сумі 50 337,94 доларів США, сплата відстрочених до сплати процентів здійснюється позичальником не пізніше 27 липня 2013 року (а.с. 21).
Договором про внесення змін № 4 від 26.07.2013 року сторони дійшли згоди, що погашення залишку заборгованості позичальника за кредитом та процентами, що нараховані станом на 26 липня здійснюватиметься після спливу шестимісячного строку з дати підписання цього договору про внесення змін. Встановлено процентну ставку за користування кредитом в розмірі 1% процентів річних протягом шестимісячного строку з дати підписання цього договору про внесення змін. Сторони домовились, що погашення кредиту в сумі 49 337,84 доларів США, сплата відстрочених до сплати процентів здійснюється позичальником не пізніше 25 жовтня 2013 року (а.с. 22).
Матеріали справи містять копії вимог про усунення порушень зобов?язань від 19.05.2016 року із вимогою про сплату заборгованості за кредитним договором у розмірі 75 079,25 доларів США (а.с. 26,27).
З розрахунку вимог банку у зв`язку з неповерненням кредитної заборгованості по кредитному договору № 08-038/347к від 07.09.2005 року, вбачається що станом на 29 лютого 2016 року заборгованість ОСОБА_1 перед банком становить 104 348,60 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 2 823 087,56 грн., що складається з наступного: сума заборгованості за кредитом - 49 337,12 доларів США; сума заборгованості за відсотками - 35 760, 61 доларів США; розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 7 537,61 доларів США; розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 11 713,25 доларів США.
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
У разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Такий висновок суду відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленому у постанові від 28 березня 2018 року № 14-10цс18.
Верховний Суд у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 203/4947/15-ц (провадження № 61-19344ск18) зазначив, що визначення правової природи письмової вимоги кредитора до боржника, та відповідно правових наслідків її надіслання залежить від змісту такої вимоги.
Якщо вимога за своїм змістом є нагадуванням чи інформуванням про існування заборгованості, а також містить прохання про погашення поточної заборгованості, то така вимога є досудовою претензією.
Якщо письмове звернення кредитора до боржника містить вимогу про дострокове повернення усієї суми заборгованості як простроченої, так і поточної, то таке звернення є вимогою про дострокове повернення кредиту, наслідком надіслання якої є зміна строку виконання основного зобов`язання відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц (провадження № 14-600цс18) зазначила, що аналіз змісту статей 1054, 1050 ЦК України свідчить, що у разі, якщо кредитор за кредитним договором, у якому згідно із його умовами позичальник зобов`язаний щомісячно повертати кредит рівними частинами відповідно до умов кредитного договору, щомісяця сплачувати проценти за користування кредитними коштами, а також сплатити неустойку (пеню, штраф) за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним, змінив строк виконання основного зобов`язання (дострокове виконання основного зобов`язання), направивши повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту, то відповідний строк для пред`явлення вимоги до боржника обчислюється з наступного дня, зазначеного кредитором у повідомленні (вимозі) про дострокове повернення кредиту як дата дострокового добровільного повернення всієї суми кредиту й пов`язаних із ним платежів, або після закінчення терміну, визначеного кредитором у повідомленні (вимозі) для його дострокового добровільного повернення.
Повідомлення (вимога) про дострокове повернення кредиту, яке направляється позичальнику є формою досудового вирішення спору між контрагентами та вимогою сторони, права або законні інтереси якої порушено, про добровільне/безпосереднє врегулювання спору, вказує на зміну строку виконання основного зобов`язання й встановлює обов`язок кредитора пред`явити позов до боржника протягом трьох років, якщо інше не визначено кредитним договором (статті 257, 259 ЦК України), недотримання якого може нести ризик лише для кредитора про втрату в майбутньому права на задоволення своїх вимог у примусовому порядку через суд.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Так, за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).
Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252, 255 ЦК України.
При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).
За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.
Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.
До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.
При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.
Суд першої інстанції встановив, що банк 19 травня 2016 року звернувся з вимогою до відповідачів про усунення порушень зобов?язань і з вимогами сплатити заборгованості за кредитним договором у розмірі 75 079,25 доларів США, натомість доказів того, що така вимога направлялась відповідачу раніше  матеріали справи не містять.
Крім цього, суд першої інстанції встановив, що позовна давність за вимогами банку перервалася в силу частини першої статті 264 ЦК України у зв`язку з вчиненням ОСОБА_1 після 2010 року дії, що свідчить про визнання нею свого боргу, а відтак строк позовної давності не сплив і не пропущений.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, позаяк відповідачем не спростовано вимог позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором та не доведено належними доказами наявність підстав для застосування строку позовної давності.
Доводи апелянта щодо звернення банку з вимогою до відповідача про погашення заборгованості ще в 2014 році, оцінюються колегією суддів критично, оскільки на час розгляду справи в суді першої інстанції, матеріали справи не містили такої вимоги. Натомість, додана до апеляційної скарги фотокопія повідомлення про необхідність погашення заборгованості від 11 березня 2014 року не може бути прийнята судом апеляційної інстанції до уваги, позаяк відповідачем не надано суду оригіналу такого повідомлення і не зазначено про наявність у нього або іншої особи оригіналу цього повідомлення,  а вказані апелянтом причини не подання його до суду першої інстанції не є поважними.
Доводи апеляційної скарги про те, що місцевий суд не звернув увагу на наявність простроченої заборгованості більше ніж на 90 днів ще у 2010 році, а тому банк звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, відхиляються колегією суддів, позаяк вони спростовуються наявними письмовими матеріалами справи, а саме розрахунком заборгованості, з якого вбачається, що боржником здійснювалося погашення заборгованості за нарахованими відсотками у межах строку передбаченого договором.
Інших вагомих та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені такі порушення норм матеріального чи процесуального права, які б відповідно до ст. 376 ЦПК України, могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.
Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 серпня 2021 року - без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Головуючий:                                     Судді: