Ухвала
30 травня 2022 року
м. Київ
справа № 342/186/16-ц
провадження № 61-4519ск22
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І.,              Коломієць Г. В.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 19 серпня 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 12 січня 2022 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2016 року публічне акціонерне товариство «Правекс-банк» (далі - ПАТ «Правекс-банк») звернулося до суду з указаним вище позовом, у якому просило стягнути з відповідачів на свою користь 15 486 дол. США 97 центів заборгованості за кредитним договором.
Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 15 березня 2021 року замінено відповідача ПАТ «Правекс-банк» на його правонаступника - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія»»). 
Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 19 серпня 2021 року, залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 12 січня 2022 року, позов ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія»» задоволено.
Стягнуто зі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , у солідарному порядку на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія»» заборгованість за кредитним договором 
№ 3329-003/08Р від 01 жовтня 2008 року у розмірі 15 486 дол. США 97 центів, з якої заборгованість по кредиту - 9 716 дол. США 71 цент, заборгованість по відсотках - 5 770 дол. США 26 центів. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
У лютому 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Тисменницького районного суду 
Івано-Франківської області від 19 серпня 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 12 січня 2022 року, підписану представником - Котиком Р. В., у вказаній справі.
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду 
від 27 квітня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , підписану представником - ОСОБА_3 , на рішення Тисменницького районного суду Івано-Франківської області від 19 серпня 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 12 січня 2022 року повернуто заявнику (провадження № 61-2844ск22).
17 травня 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , із застосуванням засобів поштового зв`язку, повторно звернулися до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Тисменницького районного суду Івано-Франківської області від 19 серпня 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 12 січня 2022 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія»» залишити без розгляду.
1. Касаційна скарга подана до Верховного Суду з пропуском строку на касаційне оскарження судових рішень, проте ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять цей строк поновити, посилаючись на те, що вперше касаційну скаргу було подано у межах строку на касаційне оскарження, однак ухвалою Верховного Суду від 27 квітня 2022 року останню було визнано неподаною та повернуто заявникові. Підставою для повернення стало те, що касаційну скаргу було підписано особою, яка не має права її підписувати, а саме представником - ОСОБА_3 . 
Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо 
в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється 
з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
Ураховуючи наведені заявниками обставини, Верховний Суд вважає, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, а тому його слід поновити.
2. У касаційній скарзі заявниками порушено клопотання про звільнення від сплати судового збору, окільки розмір судового збору, що підлягає сплаті, перевищує 5% доходу заявників. До касаційної скарги додано відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, згідно з якими за період з 1 кварталу 2021 року по 3 квартал 2021 року відсутня інформація про доходи заявників.
Відповідно частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є:                             а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. 
Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті (частина друга статті 8 Закону України «Про судовий збір»).
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини 
і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі Kreuz v. Poland(«Креуз проти Польщі»), пункт 54), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдавати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.
Суд касаційної інстанції, врахувавши наведені у касаційній скарзі доводи та оцінивши додані до неї докази, дійшов висновку про наявність підстав для звільнення  ОСОБА_1 та ОСОБА_2  від сплати судового збору.
3. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК Українипровадження 
в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. 
Частиною восьмою статті 394 ЦПК України передбачено, що в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявники зазначають неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду; відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування інших норм права у подібних правовідносинах, а також на те, що судом першої інстанції справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду (пункти 1, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Касаційна скарга подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, зокрема, касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.
Наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави для відкриття касаційного провадження.
Керуючись статтями 390, 392, 394, 395 ЦПК України, статтею 8 Закону України «Про судовий збір», Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Клопотання  ОСОБА_1 та ОСОБА_2  про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.
Поновити  ОСОБА_1 та ОСОБА_2  строк на касаційне оскарження рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 19 серпня 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 12 січня 2022 року.
Клопотання  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового збору задовольнити. 
Звільнити  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від сплати судового збору за подання та розгляд касаційної скарги.
Відкрити касаційне провадження у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 19 серпня 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 12 січня 2022 року.
Витребувати з Тисменицького районного суду Івано-Франківської області вищевказану цивільну справу (№ 342/186/16-ц).
Надіслати іншим учасникам справи копію касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк, який не може перевищувати чотирнадцяти днів з дня вручення цієї ухвали.
До відзиву необхідно додати докази надсилання відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                   Д. Д. Луспеник
                                                                                                                    Б. І. Гулько
                                                                                                                    Г. В. Коломієць