ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" червня 2022 р.                                                      Справа №914/3083/20
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючого судді:                                                                      Марка Р.І.,
Суддів:                                                                                Кравчук Н.М.,
          Матущак О.І.,
при секретарі судового засідання                                         Багряк Ю.А.,
розглянувши матеріали апеляційних скарг Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях № 14-11-04388 від 09.08.2021 (вх. № 01-05/2740/21 від 11.08.2021) та ТОВ “НДІ “Будматпроект” б/н від 06.08.2021 (вх. № 01-05/2754/21 від 12.08.2021)
на рішення Господарського суду Львівської області від 24.06.2021 (повний текст рішення складено 05.07.2021) 
у справі № 914/3083/20 (головуючий суддя А.Б. Мазовіта)
за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, м. Львів
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Науково-дослідний інститут “Будматпроект”, м. Львів
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Державне підприємство “Львівський науково-дослідний проектний інститут “ЛьвівбудМНДІпроект”, м. Львів
про розірвання договору оренди та стягнення заборгованості,
за участі представників сторін:
від позивача: Савко Н.В.,
від відповідача: не з`явилась,
ВСТАНОВИВ:

          У листопаді 2020 року Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідний інститут «Будматпроект» про розірвання договору оренди та стягнення заборгованості.
          Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач систематично порушував умови договору оренди нерухомого державного майна №116 від 20.09.2017, в наслідок чого у останнього виникла заборгованість з орендної плати в розмірі 1 218 950, 93 грн. У зв`язку з порушенням строків сплати орендної плати позивачем нараховано відповідачу пеню в сумі 42 540, 24 грн, штраф в сумі 122 728, 14 грн та інфляційні в сумі 8 330, 50 грн. Зважаючи на систематичне порушення відповідачем умов договору, позивач просив суд розірвати договір оренди та стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 1  392  549,81 грн.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 05.07.2021 справі № 914/3083/20 позов задоволено частково. Розірвано договір оренди нерухомого державного майна від 20.09.2017 №116, укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській, області та Товариством з обмеженою відповідальністю “Науково-дослідний інститут “Будматпроект” в редакції, викладеній договором про внесення змін до договору оренди від 03.11.2017. Стягнуто з ТОВ “Науково-дослідний інститут “Будматпроект” на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях 1 218 950, 93 грн основного боргу, 42 467,01 грн пені, 4 690,73 інфляційних, 99 501,88 грн штрафу та 20 483,02 грн судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивоване ст. 509, 527, 599, 610, 611, 612, 626, 629, 651, 762, 782 Цивільного кодексу України (далі- ЦК України) , ст. 173, 193, 216, 217, 218, 231, 232, 283, 286 Господарського кодексу України (далі – ГК України), ст. 18, 19, 24 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (далі – ЗУ «Про оренду державного та комунального майна»). 
Суд першої інстанції у своєму рішенні зазначив, що матеріалами справи підтверджено факт порушення відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань щодо сплати орендної плати у встановлені договором та порядку і строки. Відповідачу відповідно до умов договору було нараховано орендну плату за січень 2020 у розмірі 152  594,05 грн, за лютий 2020 - 152 136,27 грн, за березень 2020 - 153 353,36 грн, за квітень 2020 - 154  580,19 грн, за травень 2020 - 155  043,93 грн, за червень 2020 - 155 354,02 грн, за липень 2020 - 154 421,89 грн, за серпень 2020 - 154  113,04 грн, за вересень 2020 - 154 883,61 грн, за жовтень 2020 - 273 510,87 грн. Разом з тим, протягом квітня-травня 2020 ТОВ «НДІ «Будматпроект»  сплачено 167 529,47 грн, з чого випливає, що  заборгованість відповідача перед позивачем за договором оренди нерухомого державного майна від 20.09.2017 №116 становить 1 218  950,93 грн.
У зв`язку із наведеним суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для розірвання договору оренди нерухомого державного майна від 20.09.2017 №116 та здійснивши перерахунок заявлених до стягнення сум пені, інфляційних та штрафу, задоволив такі вимоги частково.
Не погоджуючись із прийнятими рішеннями, ТОВ “Науково-дослідний інститут “Будматпроект” та Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях оскаржили рішення суду в апеляційному порядку. 

В апеляційній скарзі ТОВ  «НДІ «Будматпроект» зазначає, що орендар жодного дня з моменту укладення договору не зміг скористатись майном за його цільовим призначенням (для розміщення суб`єкту господарювання, що здійснює проектні, проектно-вишукувальні, проектно-конструкторські роботи), оскільки будівля перебуває у аварійному та непридатному стані, що підтверджується звітом про оцінку від 14.07.2017, постановою Львівського окружного адміністративного  суду від 06.05.2014 у справі № 813/6927/13-а, дефектними актами  від 31.10.2017,  висновком експертного будівельно-технічного дослідження № 271/17 від 02.06.2017, висновком експерта № 01/04-21 від 15.04.2021 та листом балансоутримувача за вих. № 0114/1-21 від 14.01.2021. Враховуючи аварійний стан будівлі, а також те, що експлуатація будівлі без проведення капітального ремонту неможлива, відповідач звернувся до позивача та Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України із заявами про надання згоди на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого майна, що полягають у капітальному ремонті. У відповідь на вказані заяви відповідачу було погоджено здійснення невід`ємних поліпшень.
Відповідачем протягом 2018-2019 років було проведено усі необхідні експертизи, проектні розрахунки та приготування. При цьому, незважаючи на неможливість фактичного використання аварійної будівлі відповідач два з половиною роки належним чином сплачував орендну плату. 
Також ТОВ «НДІ «Будматпроект» стверджує, що він виконав ремонтно-будівельні роботи на загальну суму 8  955  152, 45 грн, яка перевищила 25% балансової вартості майна, відповідач звернувся до позивача про викуп орендованого майна. Однак, позивач не надав відповідачу можливості реалізувати право на приватизацію шляхом викупу. Зважаючи на вказану відмову, а також те, що майно неможливо використовувати без капітального ремонту, відповідач звернувся до позивача із пропозицією провести комісійний огляд об`єкта оренди. Проте, позивач жодний дій на пропозицію відповідача не вчинив.
У своїй апеляційній скарзі відповідач також зазначає, що не можна вважати погодженими при укладенні договору оренди  нерухомого майна № 116 від 20.09.2017 всі істотні умови договору, оскільки відповідач не  надавав згоди на створення обставин, що зробили  користування орендованим майном неможливим. Незадовільний технічний стан був спричинений неефективним розпорядженням державним майном самим позивачем, який не вчинив жодних дій для відновлення роботи будівлі та приведення її в придатний для експлуатації за цільовим призначенням стан. А обізнаність відповідача про незадовільний стан орендованого майна, його на думку, не спростовує факту неможливості використання орендованого майна за цільовим призначенням та відповідно не усуває наявності правових підстав для звільнення орендаря від обов`язку сплачувати орендну плату.
Факт нарахування позивачем відповідачу орендної плати за користування майном, яке потребує невід`ємного поліпшення і є непридатним для використання (експлуатації) за цільовим призначенням, на думку відповідача, суперечить положенням ч. 6 ст.762 ЦК України. Відповідач  вважає, що позивач, свідомо використовуючи істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків сторін, діяв недобросовісно і зловживав своїм правом не погодити припинення нарахування орендної плати з метою отримання можливості розірвати договір оренди майна перед повторним виставленням його на торги та відповідно можливості не відшкодовувати вартості здійснених апелянтом поліпшень. Здійснені ж відповідачем невід`ємні поліпшення орендованого майна на суму 8 481211,00 грн, підтверджується висновком експертного дослідження №21/19 від 07.08.2019.

В апеляційній скарзі Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та  Волинській областях зазначає, що договір оренди від 20.09.2017 №116 укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській області та ТОВ "НДІ "Будматпроект" підписаний орендарем без жодних зауважень щодо нарахування орендної плати. Отже, сторони підписуючи даний договір досягали згоди з усіх істотних умов та погодили те, що орендна плата перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу. Не погоджується апелянт з здійсненим судом перерахунком інфляціних  втрат, та штрафу.
Щодо інфляційних втрат, позивач зазначає, що їх нарахування за несвоєчасну сплату орендних платежів здійснене ним на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786, а штраф нараховано на суми заборгованостей за період з моменту несвоєчасної оплати і до моменту звернення з позовом до суду. Апелянт не погоджується з тим, що суд здійснив нарахування штрафу з виключенням місяців серпня та вересня 2020. 

У відзиві на апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях (вх. № 01-04/6669/21 від 27.09.2021), позивач не погоджується з доводами відповідача про порушення орендодавцем вимог ч. 2 ст. 767 ЦК України (попередження про недоліки небезпечні для життя, здоров`я, майна наймача, або інших осіб, або призвести до пошкодження самої речі під час переоснащення, поліпшення орендованого майна, які відомі орендодавцю ), оскільки згідно договору оренди,  а саме його п. 6.1, орендар має право проводити  заміну, реконструкцію, розширення, технічне переозброєння орендованого майна, що зумовлює підвищення  його вартості, виключно за згодою орендодавця. Також позивач наголошує на тому, що листом № 11-03/-08150 від 26.12.2017 регіональне відділення надало дозвіл на здійснення за рахунок власних коштів невід`ємних поліпшень орендованого майна за кошторисною вартістю 15138,408 тис грн, а невід`ємні поліпшення здійснені орендарем на суму понад 8 мільйонів грн (що перевищує 25% балансової вартості майна). 
Щодо тверджень відповідача про надсилання позивачу листа № 1-28/04 від 28.04.2020 з проханням припинити нарахування орендної плати через неможливість використання орендованого майна, Регіональне відділення Фонду державного майна по Львівській, Закарпатській та Волинській областях зазначає, що у вказаному листі не міститься прохання про припинення нарахування орендної плати, даним листом  відповідач просить позивача прибути для здійснення комісійного огляду об`єкта оренди для встановлення факту його невикористання  та складення акта звірки про стан взаєморозрахунків між сторонами. З врахуванням наведеного позивач зазначає, що ним правомірно нараховано відповідачу орендну плату за договором (а саме п. 3.1 та п. 3.3. договору) і така орендна плата (з врахуванням санкцій що виникають за наслідками її несвоїчасної оплати) має бути погашена відповідачем.

Відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.08.2021 дану справу розподілено до розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Марко Р.І., судді Орищин Г.В., Мирутенка О.Л.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.08.2021 вказану справу розподілено до розгляду колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Марка Р.І., суддів Митуренка О.Л. та Кравчук Н.М.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 30.08.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях та призначено розгляд даної апеляційної скарги на 06.10.2021.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 31.08.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ “НДІ “Будматпроект”, прийнято її до спільного розгляду з апеляційною скаргою  Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях та призначено розгляд даної апеляційної скарги на 06.10.2021
У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Марка Р.І. судове засідання 06.10.2021 у справі № 914/3083/20 не відбулося.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.10.2021 у зв`язку із відставкою судді Мирутенка О.Л. вказану справу розподілено до розгляду колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Марка Р.І., суддів Скрипчук О.С. та Кравчук Н.М.
Ухвалою суду від 12.10.2021 розгляд справи призначено на 04.11.2021. 
У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Марка Р.І., розгляд даної справи 04.11.2021  не відбувся.           
Ухвалою суду від 09.11.2021 розгляд справи призначено на 09.12.2021.
У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Марка Р.І., судове засідання 09.12.2021 не відбулося.
Ухвалою суду від 17.12.2021 розгляд справи призначено на 10.01.2022.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.01.2022 вказану справу розподілено до розгляду колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Марка Р.І., суддів Кравчук Н.М. та Матущака О.І.
В судовому засіданні 10.01.2022 колегією суддів відхилено клопотання  відповідача про зупинення провадження у  справі та  оголошено перерву у розгляді даної справи до 27.01.2022. 
Ухвалою суду від 27.01.2022 розгляд даної справи відкладено на 17.02.2022.
Ухвалою суду від 17.02.2022 розгляд справи відкладено на 28.02.2022.
Указом Президента України від 24.02.2022 N 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" на території України введено воєнний, у зв`язку із чим з         метою     забезпечення безпеки відвідувачів та працівників суду, розгляд даної справи, призначений на 28.02.2022 не відбувся.
Ухвалою суду від 17.03.2022 розгляд даної справи призначено на 11.04.2022.
У зв`язку із  тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Марка Р.І. розгляд даної справи 11.04.2022 не відбувся.
Ухвалою суду від 18.04.2022 розгляд даної справи призначено на 13.06.2022.  

У судовому засіданні 13.06.2022 представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги Регіонального фонду державного майна по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, заперечила доводи апеляційної скарги ТзОВ «НДІ «Будматпроект» та надав усні пояснення у справі.
Відповідач участі уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив. Разом з тим 13.06.2022 на електронну адресу суду надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи з огляду на воєнний стан в державі.

Частиною 1 статті 43 ГПК України визначено обов`язок сторін у справі добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Аналогічне положення викладене і у ч.12 ст. 270 ГПК України.
З врахуванням того, розгляд даної справи неодноразово відкладався також того, що участь представників сторін обов`язковою у судове засідання 06.06.2022 не визнавалась, беручи до уваги те, що сторони двічі надавались усні пояснення у справі, зокрема в судових засіданнях від 27.01.2022 та від 17.02.2022, враховуючи встановлений ст. 273 ГПК України строк розгляду апеляційної скарги колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача у справі.
Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, апеляційним господарським судом  встановлено наступне.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 06.05.2014  у справі № 813/6927/13-а встановлено наявність порушень законодавства у сфері пожежної безпеки у зв`язку із чим роботу приміщень ДП «ЛНДПІ  «ЛьвівбудМНДІпроект», що знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Тернопільська, 10 зупинено до усунення порушень законодавства у повному обсязі.

03.05.2017 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській області, ТОВ «НДІ «Будматпроект» та суб`єктом оціночної діяльності - ТОВ «Західна Українська Консалтингова Компанія» підписано тристоронній договір №120/17 надання послуг з оцінки майна (об`єкта оренди), предметом якого було надання суб`єктом оціночної діяльності послуг з оцінки майна: нежитлової триповерхової будівлі «А-3» загальною площею 3 052,0 кв.м, за адресою: м. Львів, вул. Тернопільська, 10, що обліковується на балансі ДП «Львівський науково-дослідний проектний інститут «ЛьвівбудМНДІпроект».
14.07.2017 Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській області, ТОВ «Науково-дослідний інститут «Будматпроект» та суб`єктом оціночної діяльності - ТОВ «Західна Українська Консалтингова Компанія» підписано акт прийому-передачі робіт з оцінки майна згідно з договором №120/17 від 03.05.2017.

У звіті про оцінку вартості державного нерухомого майна: нежитлової триповерхової будівлі «А-3» загальною площею 3 052,0 кв.  м, за адресою: м. Львів, вул. Тернопільська, 10, зазначено, що з урахуванням висновку №281/17 експертного будівельно-технічного дослідження, складеного Науково-дослідним інститутом судових експертиз та права від 02.06.2017, будівля адміністративно-лабораторного корпусу Державного підприємства Львівський науково-дослідний і проектний інститут «ЛьвівбудмНДІпроект» по вул. Тернопільській, 10 у м. Львові знаходиться у незадовільному технічному стані та непридатна для експлуатації за цільовим призначенням.

20.09.2017 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській області, правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідний інститут «Будматпроект» (орендар) було укладено договір оренди нерухомого державного майна №116 (далі - договір).
Згідно п. 1.1. договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлову триповерхову будівлю «А-3», загальною площею 3  052,0 кв.м (реєстровий №05516406.1.АААДДЛ121), за адресою: м. Львів, вул. Тернопільська, 10, що перебуває на балансі Державного підприємства «Львівський науково-дослідний проектний інститут «ЛьвівбудМНДІпроект» (балансоутримувач).
Відповідно до п. 1.2. договору майно передається в оренду з метою розміщення суб`єкта господарювання, що здійснює проектні, проектно-вишукувальні, проектно-конструкторські роботи.
Пунктом 1.3. договору сторони погодили, що стан майна на момент укладення договору визначається в акті приймання-передавання за узгодженим висновком балансоутримувача і орендаря. 
Відповідно до п. 3.1. договору орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 і становить без ПДВ за базовий місяць оренди розрахунку липень 2017 року 181  235,68 грн.
Орендна плата за перший (повний) місяць оренди - серпень 2017 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць оренди за липень 2017 року на індекс інфляції за серпень 2017 року.
Відповідно до п. 3.3. договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Оперативна інформація за про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщується на веб-сайті Фонду державного майна України.
Згідно п. 3.6. договору орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу щомісяця, не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж, у наступному співвідношенні:
- 70% до державного бюджету на рахунок, визначений Головним управлінням Державної казначейської служби України, а саме: одержувач коштів - Держбюджет м. Львова, код ЄДРПОУ одержувача - 38008294, банк одержувача - ГУДКСУ у Львівській області, МФО 825014, № рахунку - 31117094013002 (код 22080300);
- 30% на рахунок балансоутримувача.
Пунктом 3.8 . договору визначено, що у разі якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить  загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 10% від суми заборгованості.
Відповідно до п. 3.11 договору у разі припинення (розірвання) договору  оренди, орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи  санкції, до державного бюджету та балансоутримувачу.
До обов`язків орендаря належить:
-          згідно п. 5.3. договору, своєчасне і в повному обсязі сплачувати орендну плату до  державного бюджету та балансоутримувачу. У разі втрати орендарем ознаки приналежності до суб`єкта  малого підприємництва, орендна плата сплачується без застосування понижуючого коефіцієнту  0, 7, застосованого при розрахунку орендної плати  стосовно площ, які використовуються для провадження виробничої діяльності, у відповідності до вимог чинного законодавства.
-          згідно п. 5.7 договору, своєчасно здійснювати за власний рахунок капітальний , поточний та інші види ремонтів орендованого майна. Ця умова не розглядається як дозвіл на здійснення поліпшень орендованого майна і не тягне за собою зобов`язання орендодавця  щодо компенсації вартості поліпшень.
У разі, якщо орендар подає заяву на погодження орендарем здійснення невід`ємних поліпшень орендованого майна, він зобов`язаний надати документи, передбачені п. 4.4. договру, експертний висновок та проектно – кошторисну документацію на здійснення невід`ємних поліпшень;
-          згідно п. 5.9 договору у разі припинення або розірвання договору повернути балансоутримувачу орендоване майно в належному  стані, не гіршому, ніж на момент передачі  його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати балансоутримувачу збитки в разі погіршення стану  або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини орендаря.
Пунктом 6.3. договору визначене право орендаря проводити заміну, реконструкцію, розширеннятехнічне переозброєння орендованого майна, що зумовлює підвищення його вартості.
          До обов`язків орендодавця належить, зокрема, здійснення контроль за здійсненням орендарем невід`ємних поліпшень орендованого майна та відшкодування орендарю у разі приватизації орендованого  майна  вартість зроблених останнім невідокремлюваних поліпшень орендованого майна, за наявності згоди орендодавця на такі поліпшення  в межах збільшення вартості орендованого майна в результаті таких поліпшень (п. 74, 7.5. договору).
Згідно з п. 10.8 договору оренди у разі припинення або розірвання договору поліпшення орендованого майна, здійснені орендарем за рахунок власних коштів, які можна відокремити від орендованого майна, не завдаючи йому шкоди, є власністю орендаря, а невід`ємне поліпшення - власністю держави і компенсації не підлягає.
Пунктом 10.9 договору оренди визначено, що вартість невід`ємних поліпшень орендованого майна, здійснених орендарем за згодою орендодавця підлягає компенсації лише у випадку, передбаченому п. 7.5 Договору оренди.
Відповідно до п. 10.12 договору, якщо орендар не виконує обов`язку щодо повернення майна, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за весь час користування майном за час прострочення.

Актом прийому-передачі від 20.09.2017 на виконання умов договору, позивачем було передано, а відповідачем прийнято в строкове, платне користування вказане в п. 1.1. договору майно. У даному акті зазначено, що претензій щодо стану та вартості орендованого майна зі сторони орендаря немає.

03.11.2017 між сторонами укладено договір про внесення змін до договору оренди нерухомого державного майна №116 від 20.09.2017, яким договір викладено в новій редакції і фактично змінено п. 10.1. договору відповідно до якого, цей договір укладено на 10 років з 20.09.2017 по 19.09.2027.

Як стверджує позивач і не заперечує відповідач, за період часу з січня 2020 по вересень 2020 відповідачу було нараховано орендну плату у розмірі 1  386  480,36 грн. Відповідачем протягом квітня-травня 2020 було сплачено 167 529,47 грн. 
У зв`язку із наведеним позивач звернувся з позовом до суду про розірвання договору оренди нерухомого державного майна №116 від 20.09.2017
Окрім того, на момент звернення до суду з позовом заборгованість відповідача по орендній платі згідно договору становила 1 218 950, 93 грн, також згідно здійсненого позивачем розрахунку через неналежне виконання орендарем умов договору оренди нерухомого майна, орендодавцем нараховано відповідачу 42 540,24 грн пені, 122 728, 14 грн штрафу, 8 330, 50 грн інфляційних та про розірвання договору оренди 

Дослідивши обставини справи, Західний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії , а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно із ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.
Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). 
Згідно ч. 1, 5 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. 
Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про оренду державного та  комунального майна» (у редакції чинній на момент укладення договору оренди між сторонами) договір оренди вважається укладеним з моменту досягнення домовленості з усіх істотних умов і підписання сторонами тексту договору.
Згідно з ч. 1  ст. 19 зазначеного закону орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, що не заперечується сторонами, позивачем відповідно до умов договору нараховано відповідачу орендну плату:
за січень 2020 у розмірі 152  594,05 грн, 
за лютий 2020 - 152  136,27 грн, 
за березень 2020 - 153  353,36 грн, 
за квітень 2020 - 154  580,19 грн, 
за травень 2020 - 155  043,93 грн, 
за червень 2020 - 155  354,02 грн, 
за липень 2020 - 154  421,89 грн, 
за серпень 2020 - 154  113,04 грн, 
за вересень 2020 - 154  883,61 грн, 
за жовтень 2020 - 273  510,87 грн. 
Відповідачем протягом квітня-травня 2020  сплачено позивачу 167 529,47 грн орендної плати.
З наведеного вбачається, що загальний розмір заборгованості за договором оренди нерухомого майна № 116 від 20.09.2017  складає 1  218  950, 93 грн.

В апеляційній скарзі апелянт стверджує, що у нього відсутній обов`язок по сплаті орендної плати в силу ч. 6 ст. 762 ЦК України, ч. 2, 3 ст. 13, ч. 3 ст. 16, ч. З ст.509 ЦК України та ч. З ст. 219 ГК України, оскільки нерухоме майно передане орендодавцем орендарю знаходилося в незадовільному стані, що виключає можливість експлуатації орендованої будівлі без проведення у ній капітального ремонту. 
При цьому стверджує, що орендну плату впродовж 2 років з моменту укладення договору він сплачував належним чином, незалежно від того, що  орендоване майно перебувало також у незадовільному стані.

Судова колегія вважає  необгрунтованими такі твердження апелянта з огляду на наступне.
Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 5 ст. 626 ЦК України, договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.  
Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним  належним чином.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв  ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.
Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.  
Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Обов`язок виконання умов договору оренди нерухомого майна щодо орендної сплати, встановлено також положенням п. 5.3 договору оренди нерухомого майна від 20.0.72017 № 116 відповідно  до якого орендар зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та балансоутримувача.
Також обов`язок сплати орендних платежів визначений ч. 3 ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Щодо тверджень відповідача на те, що він не міг користуватися орендованим майном відповідно до цільового призначення договору, оскільки майно було непридатним до використання ще до того, як його було передано в оренду (з 2014 року), що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а сам відповідач не давав згоди «на створення обставин, що зробили користування орендованим майном неможливим», у зв`язку із чим, зазначає відповідач, він має бути звільнений від сплати орендної плати, судова колегія зазначає наступне.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. На цю норму права відповідач посилається у своїй апеляційній скарзі як на підставу щодо звільнення від орендної сплати.
Судова колегія зазначає, що норма права, закріплена в ч. 6 ст. 762 ЦК України, визначає в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає. Обставини, зазначені у даній статті можуть бути спричинені, зокрема, й безпосередньо вольовою дією як орендодавця, так і орендаря.
Вищевказаний правовий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №910/7495/16.
Для застосування ч. 6 ст. 762 ЦК України та звільнення наймача від плати за користування орендованим майном, визначальною умовою звільнення від сплати орендної плати є наявність обставин, за які орендар не відповідає. Сторона повинна довести обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане наймачем і він не  відповідає за ці обставини.
Докази щодо наявності таких правових підстав, відсутні у матеріалах даної справи, а визначені відповідачем підстави (незадовільний стан орендованого майна) не можуть свідчити про неможливість використання ним орендованого майна, відтак  відсутні підстави для звільнення орендаря від сплати орендних платежів на підставі ч. 6 ст. 762 ЦК України. Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.05.2019 у справі №914/1248/18.
Окрім того, пунктом 1.3 договору визначено, що стан майна на момент укладення договору визначається в акті приймання-передавання за узгодженим висновком балансоутримувача і орендаря.

З наявного у матеріалах справи звіту про оцінку майна від 23.06.2017 вбачається, що вартість нерухомого майна (нежитлової трьохповерхової будівлі «А-3», загальною площею 3052, м.кв. за адресою: м. Львів, вул. Тернопільська, 10) станом на 31.03.2017 складає 20  900  800, 00 грн (без ПДВ) та 25  080  960, 00 грн (з ПДВ).
Також у даному звіті міститься інформація, що на час проведення огляду будівля адміністративно-лабораторного корпусу ДП ЛНДПІ «ЛьвівбудНДІпроект» по вул. Тернопільській, 10 у м. Львові знаходиться у незадовільному технічному  стані та не придатна для експлуатації за цільовим призначенням. Вартість ремонтно-відновлювальних робіт, станом на день проведення дослідження 02.06.2017 по приведенню будівлі адміністративно-лабораторного корпусу ДП ЛНДПІ «ЛьвівбудНДІпроект» по вул. Тернопільській, 10 у м. Львові до придатного до експлуатації стану  за цільовим призначенням становить 7  786  507, 0 грн.
Разом з тим, укладаючи 20.09.2017 договір оренди нерухомого майна № 116 орендар був обізнаний про незадовільний стан орендованого ним майна і попри те, уклав договір оренди з Регіональним відділенням ФДМ України по Львівській області. Більше того, відповідачем за результатом укладеного договору, сторонами 20.09.2017 підписано акт прийому-передачі державного нерухомого майна, в яком орендар міститься положення про те, що в орендаря відсутні претензії щодо стану та вартості орендованого майна.
З наведеного слідує, що укладаючи договір оренди орендар усвідомлював або мав усвідомлювати всі ті ризики, з якими він може зіткнутися під час виконання договору (така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.05.2021 у справі №910/14259/17).
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з матеріалів справи та пояснень представників сторін вбачається, що отримавши майно в  непридатному для оренди стані відповідач усвідомлював, що таке майно з моменту укладення договору та до моменту завершення капітального ремонту ним не буде використовуватись за цільовим призначенням, що підтверджується його подальшими діями після укладення договору - отриманням згоди на здійснення поліпшень орендованого майна, розробкою технічної документації на проведення ремонту об`єкта оренди, сплатою орендної плати. 
Окрім того, умовами договору сторони не визначали можливості зменшення розміру орендної плати чи коригування її ціни в залежності від здійсненого орендарем капітального ремонту, змін шляхом укладення додаткових угод між сторонами щодо погодження таких умов, сторони також не вносились.
Разом з тим, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що листом № 11-03/-08150 від 26.12.2017 Регіональне відділення ФДМ України по Львівській області надало дозвіл відповідачу на здійснення за рахунок власних коштів невід`ємних поліпшень орендованого майна за кошторисною вартістю 15138,408 тис грн, а невід`ємні поліпшення, як вбачається з висновку експерта № 01/04-21 від 15.04.2021  здійснені орендарем (на власний страх та ризик) на суму 8  481  211, 00 грн. 
Після цього відповідач звернувся до позивача з  листом №1-28/09 від 28.04.2020 в якому повідомляє позивача про здійснені відповідачем невід`ємні поліпшення  орендованого майна в наслідок виконання  ремонтно-будівельних робіт на суму, яка перевищує 25% балансової вартості будівлі, що на його думку надає йому право на викуп орендованого майна.
В апеляційній скарзі відповідач стверджує, що у листі він просив позивача припинити нарахування йому орендної плати через неможливість використання орендованого майна за призначенням. Такі твердження апелянта не знаходять свого підтвердження.
Дослідивши даний лист (а. с.  75-77, т. 1) судовою колегією встановлено, що у вказаному листі не міститься прохання про припинення нарахування орендної плати, даним листом  відповідач просить позивача прибути для здійснення комісійного огляду об`єкта оренди для встановлення факту його невикористання  та складення акта звірки про стан взаєморозрахунків між сторонами. 
Наведене свідчить про те, що відповідачем не вчинялось дій з метою врегулювання порядку сплати орендної плати у меншому розмірі ніж, визначено договором, чи припинення її сплати за наявності обставин, як стверджує позивач, які не дозволяли використовувати майно за призначенням. 
Поряд з тим дії відповідача свідчать про недобросовісність виконання ним умов договору оренди, оскільки ремонт орендованого майна здійснений ним на суму більшу, ніж була погоджена регіональним відділенням для її здійснення, також після здійснення вказаного ремонту, з січня 2020  орендар припинив здійснювати орендну плату за договором (з врахуванням її часткової оплати у березні та квітні 2020).

Згідно ч.1 ст. 286 ГК України орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.
Відповідно до ч.1 ст.173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Статтею 193 ГК України передбачено, що господарські зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів і договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).

Приписами ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Приписами ч.1 ст.782 ЦК України встановлено, що наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за п.6 ч. 1 ст. 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 912/1385/17.
Статтею 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу (ч. 3 ст. 291 ГК України).
З врахуванням того, що обов`язок щодо орендної плати визначений договором оренди № 116 від 20.09.2017, який підписано обома сторонами договору і цей обов`язок не виконувався відповідачем належним чином, у зв`язку із чим за ним числиться заборгованість зі сплати оренди в сумі 1  218 950, 93 грн, відтак, підставними є позовні вимоги Регіонального відділення ФДМ по Львівській, Закарпатській та Волинській областях про її стягнення з ТОВ «НДІ «Будматпроект» та про розірвання договору оренди нерухомого майна  № 116 від 20.09.2017.
Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08.06.2021 у справі № 903/242/20.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п. 3.7. договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6. співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

При розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007. Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).
Постановою Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 “Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань” визначено, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. 
Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.
Нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
В листі Верховного Суду України від 03.04.1997 р. №62-97р “Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ” зазначається, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; тому умовно слід рахувати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з врахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця – червня. 
Таким чином, з врахуванням пункту 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» від 17.12.2013 № 14 інфляційні нарахування здійснюються на суму боргу, прострочення якого тривало не менше повного місяця і з застосуванням індексу інфляції такого місяця.
Перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок інфляційних, суд апеляційної інстанції погоджується із визначеною щодо їх стягнення сумою в розмірі 4 690, 73 грн.
Частиною 1 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. ч. 2, 3 ст. 549 ЦК України).
Частиною 2 ст.551 ЦК України встановлено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.
Частиною 6 ст. 231 ГК України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.
Пунктом 6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов`язання мало бути виконано.

Перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок пені та штрафу, суд апеляційної інстанції вважає вірними, визначені місцевим судом суми щодо стягнень, зокрема, 42467, 01 грн – пені та 99  501, 88 грн штрафу. 
При цьому, Регіональне відділення Фонду державного майна  України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях у своїй апеляційній скарзі не погоджується із тим, як суд першої інстанції здійснив нарахування штрафу, оскільки, стверджує апелянт,  якщо в орендаря виникла заборгованість  понад  три місяці і  далі, орендодавець стягує штраф у розмірі  10 % від суми  заборгованості, тобто якщо існує заборгованість за 3 місяці – то за три місяці, якщо за 4 – то за чотири і т. д., проте орендодавець не має права стягувати  штраф, якщо заборгованість всього існує за один чи два місяці.
Відповідно до п. 3.8. договору у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 10% від суми заборгованості.
З наведеного положення договору вбачається, що право на стягнення штрафу настає у орендодавця, якщо орендар не сплачує орендну плату за договором оренди три місяці і більше.
З наданих позивачем відомостей вбачається, що відповідач у березні та квітні 2020 частково здійснив орендну плату за договором на суму 67  529, 47 грн та  100  000, 00 грн.
Таким чином, нарахування штрафу за несвоєчасну сплату орендних платежів впродовж трьох місяців за договором оренди нерухомого державного майна № 116 від 20.09.2017 може здійснюватись починаючи з травня 2020 і таке право наступає в орендодавця  у серпні 2020.
Разом з тим, суд першої інстанції зробив вірні висновки про те, що штраф не підлягає нарахуванню на орендну плату за серпень 2020 у розмірі 154  113,04 грн та орендну плату за вересень 2020 у розмірі 154  883,61 грн, оскільки прострочення зі сплати таких в 3 місяці виникло з 16.12.2020 та з 16.01.2021 відповідно, з позовною ж заявою позивач звернувся до суду у листопаді 2020. 

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За приписами ч. 3  ст. 13 ГПК України  кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно з  ст. 269 ГПК України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до  ст. 276 ГПК України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з  додержанням норм матеріального і процесуального права. Скаржниками не доведено наявності підстав, визначених  ст.277 ГПК України, для скасування рішення та для задоволення апеляційної скарги. Таких підстав апеляційним судом також не встановлено.
Отже, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, апеляційні скарги  без задоволення.
Судовий збір, сплачений скаржником при поданні апеляційної скарги, на підставі  ст. 129 ГПК України  покладається на скаржника.
Керуючись ст. ст. 86, 129, 236, 254, 269, 270, 275, 281, 282   ГПК України, Західний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях залишити без  задоволення.
2. Апеляційну скаргу ТОВ “НДІ “Будматпроект”  залишити без  задоволення.
3. Рішення Господарського суду Львівської  області  від 24.06.2021 у справі № 914/3083/21  залишити без змін.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
5. Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до суду касаційної інстанції визначені ст. ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 23.06.2022.

Головуючий суддя                                                             Марко Р.І.

Суддя                                                                                 Кравчук Н.М. 

Суддя                                                                                 Матущак О.І.