УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 червня 2022 року
м. Київ
справа № 184/278/21
провадження № 51-1208ск22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 , 
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу та доповнення засудженого ОСОБА_4 на вирок Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 8 грудня 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року щодо нього,
встановив:
За вироком Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 
8 грудня 2021 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого за вироком цього ж суду від 11 квітня 2018 року за ч. 3 ст. 15, ч. 1
ст. 185, ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі—КК). На підставі ч.1 ст. 70 КК визначено покарання ОСОБА_4 за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 2 років позбавлення волі.На підставі статей 75, 76 КК звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,
засуджено за ч. 3 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років із конфіскацією всього майна.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_5 судові рішення щодо якого у касаційному порядку було оскаржено захисником ОСОБА_6 .
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 23 лютого 2022 року зазначений вирок змінив в частині розподілу процесуальних витрат, а в решті — залишив без змін.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за те, що він 24 грудня 2020 року близько 18:00 за попередньою змовою із ОСОБА_5 , проникли на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , в якому проживала ОСОБА_7 , де вчинили напад на потерпілу, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для її життя та здоров`я, заволоділи майном останньої на загальну суму 1183,34 грн.
Не погоджуючись із вказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, засуджений звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, просить скасувати вказані судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Не оспорюючи факту вчинення злочину, засуджений вказує на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки, на його думку, його дії за ч. 3 ст. 187 КК кваліфіковано неправомірно, вважає, що в його діях наявний склад іншого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК. Стверджує, що висновки суду апеляційної інстанції є незаконними, необґрунтованими оскільки суд не перевірив належним чином доводів його захисника наведених у скарзі і не надав на них вичерпних та переконливих відповідей.
Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі та доповненні, додані копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити на таких підставах.
За правилами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. 
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Із будь-яких інших підстав касаційний суд не вправі втручатись у рішення судів попередніх інстанцій.
Перевіряючи правильність судових рішень з огляду на наведені вимоги закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з яким обґрунтовано погодився апеляційний суд, відповідно до приписів ст. 370 КПК обґрунтував обвинувальний вирок щодо  ОСОБА_4 належними, допустимими та достовірними доказами, які було розглянуто в судовому засіданні й оцінено в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку.
Проте доводи касаційної скарги засудженого фактично зводяться до посилань на неповноту судового розгляду, до незгоди з наданою судом оцінкою доказів, оспорювання встановлених за результатами судового розгляду фактів з викладенням іншої версії подій, які стосуються, по суті, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до 
ст. 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Що стосується доводів засудженого про необхідність кваліфікації його дій за ч. 2 
ст. 185 КК, то вони є необґрунтованими і спростовуються встановленими фактичними обставинами кримінального правопорушення.
Так, з матеріалів за скаргою убачається, що висновок про доведеність винуватості 
ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.187 КК, місцевий суд зробив із додержанням ст. 23 КПК, з`ясувавши всі обставини, що належать до предмета доказування, які підтверджено перевіреними під час судового розгляду доказами, оціненими в переважній більшості відповідно до правил ст. 94 цього Кодексу. Ці докази в сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку.
Зокрема, свій висновок про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК, суд першої інстанції обґрунтував показаннями потерпілої, яка повідомила суду, що 
24 грудня 2020 року о 18:00 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 прийшли до неї додому і почали вимагати гроші на горілку. ОСОБА_4 її бив та душив, від чого вона впала на підлогу, а ОСОБА_5 у цей час шукав гроші, вона віддала їм 50 грн, однак засуджені вимагали ще. ОСОБА_5 її бив та погрожував вбивством, а ОСОБА_4 скрізь шукав гроші та підганяв ОСОБА_5 , який забрав у неї обігрівач, телефон, фен, окуляри і продукти з холодильника; показаннями свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які повідомили суду, що бачили потерпілу після події, у неї були садна, кров і рана на голові, вона повідомила їм, що ОСОБА_4 і ОСОБА_5 кидали її на підлогу, били, душили, забрали гроші та радіатор; показаннями свідків ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , які повідомили суду, що в день вчинення злочину вони разом із засудженими цілий день вживали алкогольні напої, деякий час ОСОБА_4 і ОСОБА_5 були відсутні, а потім ОСОБА_4 приніс їй сумку з горіхами, які доручив продати; свідок ОСОБА_10 також зазначила, що вдома у ОСОБА_11 вона бачила радіатор; показаннями свідка ОСОБА_12 , згідно яких він чув, яка потерпіла звала на допомогу, однак ОСОБА_4 сказав йому не звертати на це увагу, показаннями свідка ОСОБА_13 в судовому засіданні  згідно з якими в грудні 2020 року він купив у двох жінок горіхи, а через деякий час дізнався, що горіхи крадені; показаннями свідка ОСОБА_14 якій потерпіла розповіла, що її побили та обікрали ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , голова у потерпілої була перебинтована, показаннями свідка ОСОБА_15  відповідно до яких вона бачила  у день скоєння злочину засуджених неподалік домоволодіння потерпілої.
Ці дані потерпілої і свідків узгоджуються з іншими доказами, наявними в матеріалах провадження, підстав не довіряти їм у суду не було.
Крім того, вина ОСОБА_4 в інкримінованому йому злочині підтверджується і письмовими доказами, такими як: заява від потерпілої про вчинене кримінальне правопорушення щодо неї двома невідомими чоловіками, які за місцем її проживання спричинили їй тілесні ушкодження та заволоділи її майном; висновок судово-медичної експертизи від 6 січня 2021 року № 6, відповідно до якого у ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження у вигляді забитої рани волосяної частини голови, двох інфікованих саден обличчя; протокол пред`явлення особи для впізнання від 
25 грудня 2020 року, згідно з яким потерпіла упізнала ОСОБА_4 , як особу, яка вчинила щодо неї розбійний напад; протокол пред`явлення речей для впізнання, відповідно до якого потерпіла впізнала свій обігрівач; протоколом огляду предмета від 24 грудня 2020 року відповідно до якого ОСОБА_13 горіхи, які купив у знайомої ОСОБА_16 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання від 4 лютого 2021 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_12 впізнав ОСОБА_4 ; висновок щодо результатів медогляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 25 грудня 2020 року, згідно з яким ОСОБА_4 перебував у стані гострої інтоксикації внаслідок вживання алкогольних напоїв; висновок судової трасологічної експертизи від 16 січня 2021 року № 19/104-17/3/25; дані протоколу проведення слідчого експерименту від 9 лютого 2021 року, в ході якого ОСОБА_7 детально розповіла про обставини розбійного нападу на території її домоволодіння; висновок додаткової судово-медичної експертизи від 10 лютого 2021 року № 80, відповідно до якого механізм виявлених у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень не суперечить механізму, вказаному у протоколі слідчого експерименту за її участю, та інші доказами.
Місцевий суд ці докази визнав належними, допустимими та достовірними, оскільки їх отримано у встановленому законом порядку, вони узгоджуються між собою і об`єктивних підстав ставити їх під сумнів немає. 
Суд апеляційної інстанції у межах своїх повноважень і з дотриманням вимог                                ст. 404 КПК розглянув апеляційні скарги прокурора, захисників в інтересах засуджених на вирок місцевого суду, дав в ухвалі на виконання положень ст. 419 цього Кодексу вмотивовані відповіді на доводи, наведені в скаргах, урахував усі обставини, які за законом мають правове значення, при цьому не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути справу й дати правильну юридичну оцінку злочинним діям ОСОБА_4 , та прийняв обґрунтоване рішення про залишення вироку місцевого суду без змін, зазначивши підстави ухвалення такого рішення.
Таким чином, колегія суддів касаційного суду вважає, що винуватість  ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК, повністю доведено і за встановлених судами фактичних обставин справи його дії кваліфіковані правильно.
Покарання засудженому ОСОБА_4 призначено відповідно до вимог статей 50, 65 КК, воно є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б впливали на обґрунтованість судових рішень щодо ОСОБА_4 , судами першої та апеляційної інстанцій у кримінальному провадженні допущено не було, а тому законних підстав для скасування оскаржуваних судових рішень за доводами, наведеними в касаційній скарзі засудженого, Верховний Суд не вбачає.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою та доповненням засудженого ОСОБА_4 на вирок Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 8 грудня 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року щодо нього.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                ОСОБА_2                             ОСОБА_3