ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" червня 2022 р. м. Київ            Справа№ 910/12618/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Владимиренко С.В.
суддів:            Демидової А.М. 
          Корсака В.А. 

при секретарі судового засідання Ковган О.І.,  
за участю представників сторін:
від позивача: Дріго Н.С.,
від відповідача: не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сінергія 1991»
на рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2021 (повне судове рішення складено 29.11.2021)
у справі №910/12618/21 (суддя Полякова К.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум Кепітал Груп»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сінергія 1991»
про стягнення 16 023 838,93 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум Кепітал Груп» (далі по тексту - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сінергія 1991» (далі по тексту - відповідач) про стягнення 11 960 263,72 грн основного боргу за Договором про надання фінансового кредиту за рахунок власних коштів від 13.08.2014 № 13-08-01/14 (далі по тексту - Договір про надання фінансового кредиту), 1 829 153,08 грн пені згідно п. 5.5 Договору про надання фінансового кредиту, 1 528 602,73 грн інфляційних втрат, 705   819,40 грн 3% річних, нарахованих згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) та 240   357,58 грн судового збору.  
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх  зобов`язань щодо повернення кредиту у сумі 11   960   263,72 грн за Договором про надання фінансового кредиту, який укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Заставно-кредитний дім» та відповідачем, право вимоги за яким передано позивачу за Договором №1 про заміну кредитора у зобов`язані (відступлення права вимоги) від 01.03.2017(далі по тексту - Договір відступлення права вимоги). Крім того, позивачем нараховано відповідачу 1 829 153,08 грн пені за період з 13.08.2019 по 13.02.2020 згідно п. 5.5 Договору про надання фінансового кредиту, 1 528 602,73 грн інфляційних втрат за період з 13.08.2019 по 31.07.2021, 705   819,40 грн 3% річних за період з 13.08.2019 по 31.07.2021 згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України. 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.11.2021 у справі №910/12618/21 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум Кепітал Груп» задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сінергія 1991» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум Кепітал Груп» 11   960   263,72  грн заборгованості за кредитом, 1 829   153,08 грн пені, 1 528   602,73 грн інфляційних втрат, 705   819,40 грн трьох процентів річних, а також 240   357,58 грн витрат зі сплати судового збору.
Ухвалюючи вказане рішення суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність позовних вимог щодо надання відповідачу на виконання Договору про надання фінансового кредиту грошових коштів у сумі 10 654 048,20 грн, які в установлені договором строки відповідачем не повернуті, станом на 13.08.2019 борг відповідача становить 11 960 263,72 грн.  
Не погоджуючись із ухваленим рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Сінергія 1991» (далі по тексту - апелянт) звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить поновити пропущений строк на апеляційне оскарження, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2021 у справі №910/12618/21 та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум Кепітал Груп» відмовити повністю.     
В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що метою укладення Договору про надання фінансового кредиту було отримання частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Сінергія 1991» пов`язаними особами з первісним кредитором - Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Заставно-кредитний дім», та як наслідок пов`язаними особами наступного кредитора - позивача, а не надання кредитних коштів відповідачу.      
Як зазначає апелянт, оплати за укладеним кредитним договором здійснювались у період з 13.08.2014 - 23.09.2014. 20.11.2014 відповідно до Договорів купівлі-продажу корпоративних прав 25 % корпоративних прав у статутному капіталі ТОВ «Сінергія 1991» було передано, зокрема, компанії «Майфеір Трейдінг ЛТД» та 25 % компанії «Квінсдаун консалтинг Лімітед», тобто через два місяці після переведення останньої частини кредитних коштів за Договором у ТОВ «Сінергія 1991» змінилися учасники товариства, які були нерезидентами. Відповідно до Генеральної довіреності від директора «Майфеір Трейдінг ЛТД», як нового учасника ТОВ «Сінергія 1991» від 06.08.2015, довіреною особою, яка може діяти від імені компанії в Україні уповноважено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .   
23.05.2018 у Товариства з обмеженою відповідальністю «Сінергія 1991» відбулась зміна учасників Товариства, відповідно до якої новими учасниками Товариства стали ОСОБА_2 (25%), ОСОБА_3 (25%) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніверсал Трейд ЛТД» (50%) (код ЄДРПОУ 41093573), учасниками, якої на той час були ОСОБА_1 , ОСОБА_4 . 
На даний час учасниками Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніверсал Трейд ЛТД», яка є учасником компанії відповідача є ОСОБА_4 , розмір частки засновника (учасника): 100   000,00 грн, ОСОБА_5 , розмір частки засновника (учасника): 100   000,00 грн. 
Учасниками первісного кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Заставно-кредитний дім» є ОСОБА_6 , розмір частки засновника (учасника): 19   098   343,37 грн, ОСОБА_5 , розмір частки засновника (учасника): 19   098   343,37 грн, які є бенефіціарними власниками Товариства. 
Згідно адреси реєстрації проживання, вказаної в ЄДРПОУ ОСОБА_6 (власник первісного кредитора за Договором) та ОСОБА_4 (власник компанії, яка є учасником ТОВ «Сінергія 1991» - відповідача) зареєстровані за однією адресою місця реєстрації, що, на думку апелянта, свідчить про родинні зв`язки цих осіб. 
Усі ці пов`язані особи та позивач входять до складу групи компаній «Ломбарди Скарбниця», що підтверджується поштовою адресою позивача та адресою веб-вузла електронної адреси та сайту. 
Позивач є новим кредитором, якому передано право вимоги за договором. 
Таким чином, заборгованість не є боргом за Договором, а здійснені перекази кредитних коштів первісного кредитора за Договором були фактичною оплатою корпоративних прав у ТОВ «Сінергія 1991».
На підтвердження своїх доводів до апеляційної скарги відповідач надав суду витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 23.12.2021 стосовно юридичної особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіненергія-1991», копію Генеральної довіреності компанії «Майфеір Трейдінг ЛТД» від 06.08.2015. (а.с. 80-92). 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сінергія 1991» у справі №910/12618/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Владимиренко С.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)) судді: Євсіков О.О., Корсак В.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.12.2021 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/12618/21. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сінергія 1991» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2021 у справі №910/12618/21 залишено без руху.
05.01.2022 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/12618/21.
17.01.2021 від апелянта супровідним листом №13012022-5 від 13.01.2022 надано суду апеляційної інстанції докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги. 
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 24.01.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сінергія 1991» у справі №910/12618/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Владимиренко С.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)) судді: Демидова А.М., Корсак В.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.01.2022 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Сінергія 1991»  про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2021 у справі №910/12618/21 та поновлено зазначений строк. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Сінергія 1991» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2021 у справі №910/12618/21. Учасникам справи надано право подати відзив на апеляційну скаргу, заяви, клопотання, пояснення до 18.02.2022. Розгляд апеляційної скарги призначено на 01.03.2022 об 12 год. 00 хв. в приміщенні Північного апеляційного господарського суду за адресою: м. Київ, вул. Шолуденка, 1- А, зал судових засідань № 6. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2021 у справі №910/12618/21.
11.02.2022 на адресу Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, за яким позивач просить суд апеляційної інстанції рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2021 у справі №910/12618/21 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сінергія 1991» залишити без змін, посилаючись на безпідставність апеляційної скарги, оскільки факт укладення кредитного договору та отримання відповідачем кредитних коштів доведені позивачем належними та допустимими доказами, а рішення суду у даній справі ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, при повному, всебічному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Крім того, в підтвердження наявності кредитних відносин із відповідачем позивач посилається на часткове та добровільне виконання відповідачем кредитних зобов`язань шляхом сплати процентів за користування кредитом у період дії Договору про надання фінансового кредиту.   
21.02.2022 позивачем подано клопотання про приєднання до матеріалів справи письмових доказів, а саме повідомлення про скликання позачергових зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Сінергія 1991» від 30.11.2021.  
За приписами ч.ч. 1-3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (далі по тексту - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Наданий позивачем доказ виник після ухвалення рішення суду у даній справі, тобто є новим доказом, що виключає прийняття його до розгляду судом апеляційної інстанції. 
У постанові Верховного Суду від 11.09.2019 по справі № 922/393/18 викладена правова позиція щодо подання доказів до суду апеляційної інстанції. Так, у вказаній  справі касаційний суд підтвердив дотримання процесуальних процедур судом попередньої інстанції, який відхилив клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткового доказу через те, що цей доказ датований вже після прийняття рішення судом першої інстанції.
Верховний Суд вказав, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.
Аналогічна правова позиція з цього питання викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 911/3250/16, від 06.02.2019 у справі № 916/3130/17, від 26.02.2019 у справі № 913/632/17 та від 06.03.2019 у справі № 916/4692/15.
Надана апелянтом до апеляційної скарги копія Генеральної довіреності компанії «Майфеір Трейніднг ЛТД» від 06.08.2015 судом апеляційної інстанції до уваги не приймається, оскільки відповідач не надав суду апеляційної інстанції всупереч ч. 3 ст. 269 ГПК України докази неможливості її подання суду першої інстанції, з причин, що об`єктивно не залежали від нього, тоді як відповідача було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи у суді першої інстанції, що підтверджується матеріалами даної справи.  
Водночас наданий відповідачем до апеляційної скарги витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 23.12.2021 стосовно юридичної особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіненергія-1991» не приймається до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки наданий апелянтом доказ виник після ухвалення рішення суду у даній справі, тобто є новим доказом, що виключає прийняття його до розгляду судом апеляційної інстанції в силу ст. 269 ГПК України. 
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено воєнний стан в Україні, та продовжено строк дії воєнного стану в Україні (Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022,  № 259/2022 від 18.04.2022 та №341/2022 від 17.05.2022).
Наказом Північного апеляційного господарського суду №1 від 03.03.2022 тимчасово до усунення обставин, що зумовили загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників суду, в умах воєнної агресії проти України зупинено здійснення судочинства Північним апеляційним господарським судом. 
Наказом Північного апеляційного господарського суду №11 від 31.03.2022 відновлено здійснення судочинства Північним апеляційним господарським судом. 
У період з 04.04.2022 по 08.04.2022 та 11.04.2022 по 15.04.2022 головуюча суддя (суддя-доповідач) Владимиренко С.В. перебувала у відпустці. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.04.2022 справу №910/12618/21 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Сінергія 1991» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2021 призначено до розгляду на 07.06.2022 на 12:15.  
20.06.2022 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із початком повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України відповідач тимчасово призупинив свою господарську діяльність та був змушений евакуював працівників, уповноважена особа - керівник підприємства, перебував у зоні бойових дій та здійснював волонтерську діяльність. Наразі з ним відсутній зв`язок, що позбавляє адвоката можливості узгодити із керівником правову позицію у справі.  
Представник позивача у судовому засіданні 21.06.2022 заперечив проти задоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.           Відповідно до ч. 11 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
Згідно з ч. 1 ст. 216 ГПК України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених ч. 2 ст. 202 цього Кодексу.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 202 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі першої неявки у судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 216 ГПК України якщо спір, розгляд якого по суті розпочато, не може бути вирішено в даному судовому засіданні, судом може бути оголошено перерву в межах встановлених цим Кодексом строків розгляду справи, тривалість якої визначається відповідно до обставин, що її викликали, з наступною вказівкою про це в рішенні або ухвалі. Про відкладення розгляду справи або перерву в судовому засіданні, місце, дату і час нового судового засідання або продовження судового засідання суд повідомляє під розписку учасників справи, свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів, які були присутніми в судовому засіданні. Учасники справи, свідки, експерти, спеціалісти, перекладачі, які не прибули або яких суд вперше залучає до участі в судовому процесі, повідомляються про судове засідання ухвалами.          Верховний Суд у своїх постановах від 16.06.2022 у справі №914/2385/20,  від 02.06.2022 у справі № 911/2320/20, від 02.06.2022 у справі №910/267/20, відмовляючи у задоволенні клопотань про відкладення розгляду справи, виходив з наступного.  Відповідно до ст. 122 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.
Статтею 26 вказаного Закону визначено порядок здійснення правосуддя в умовах воєнного стану. Правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.
Суд апеляційної інстанції в силу положень ст. 269 ГПК України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
При цьому особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження (ч. 1 ст. 266 ГПК України). 
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сінергія 1991» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2021 у справі №910/12618/21 було подано до суду апеляційної інстанції 23.12.2021. Таким чином, строк на подання доповнень чи змін до апеляційної скарги сплив, а тому справа підлягає перегляду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, поданої уповноваженою особою відповідача.      
Апелянт належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що вбачається із клопотання про відкладення розгляду справи, явка учасників справи  судом не визнавалась обов`язковою. 
Порадившись на місці, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову у задоволені клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, про що постановлено ухвалу від 21.06.2022, занесену до протоколу судового засідання від 21.06.2022 у даній справі.   
          Представник позивача у судовому засіданні 21.06.2022 заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні, а рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2021 у справі №910/12618/21 залишити без змін. 
Розглянувши вимоги та доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно з п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
13.08.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Заставно-кредитний дім», як Кредитодавцем, та відповідачем, як Позичальником, укладено Договір про надання фінансового кредиту, за умовами якого Кредитодавець зобов`язується надати Позичальнику фінансовий кредит на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності, та на умовах, визначених цим Договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим Договором. (а.с. 7-11). 
Відповідно до п. 2.1 Договору про надання фінансового кредиту кредит надається у вигляді відновлювальної відкличної кредитної лінії на наступних умовах:  сума кредиту (ліміт кредиту) 10   654 048,20 (десять мільйонів шістсот п`ятдесят чотири тисячі сорок вісім) гривень 20 коп. (п.п. 2.1.1); валюта кредиту (валюта кредиту) - гривня (п.п. 2.1.2); строк користування кредитом (строк кредиту) - 5 років, до 13.08.2019 (п.п. 2.1.3); плата за користування кредитом (розмір процентів, проценти) - 5% річних (п.п. 2.1.4); цілі, на які надається кредит - поповнення обігових коштів та їх використання у власній господарській діяльності Позичальника (п.п. 2.1.5). 
Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом до закінчення строку, визначеного п. 2.1.3 цього Договору (п. 2.5 Договору про надання фінансового кредиту). 
Датою отримання кредиту (або його частини) вважається дата списання відповідної суми з рахунку Кредитодавця. Датою повернення (погашення) кредиту так само як і датою сплати процентів вважається дата зарахування коштів на рахунок Кредитодавця (п. 2.7 Договору про надання фінансового кредиту). 
Згідно з п. 3.1 Договору про надання фінансового кредиту проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом. 
Датою початку нарахування процентів є дата перерахування коштів (кредиту або його частини) відповідно до п. 2.3 Договору (п. 3.3 Договору про надання фінансового кредиту).  
Сплата процентів, що нараховані в порядку, визначеному п. 3.6 кредитного договору, здійснюється Позичальником щомісячно в строк до 25 числа поточного місяця за попередній місяць. В останній день строку кредиту Позичальник повинен сплатити всю суму фактичної заборгованості за Кредитом, процентами та іншими платежами, що передбачені Договором (п. 3.7 Договору про надання фінансового кредиту).
Прострочення сплати кредиту та/або процентів за користування кредитом не зупиняє нарахування процентів, крім випадку прийняття окремого рішення про це Кредитодавцем (п. 3.11 Договору про надання фінансового кредиту).
За умовами Договору про надання фінансового кредиту Позичальник зобов`язаний вчасно здійснювати платежі щодо погашення кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом (п. 4.1 Договору про надання фінансового кредиту). 
У разі прострочення виконання грошового зобов`язання, Позичальник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за час прострочення, пеню у розмірі подвійної ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення (п. 5.5 Договору про надання фінансового кредиту).   
Пунктом 8.2 Договору про надання фінансового кредиту встановлено, що цей Договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами та діє протягом 5 (п`яти) років, а саме: з 13.08.2014 по 13.08.2019, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором. Закінчення строку дії Договору не звільняє сторону від відповідальності за порушення умов цього Договору, які мали місце протягом строку його дії. 
У подальшому, сторонами укладалися додаткові договори до договору від 25.09.2014 № 1 та від 26.12.2014 № 2 щодо зміни реквізитів. (а.с. 12, 13). 
На виконання умов Договору про надання фінансового кредиту Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Заставно-кредитний дім» перерахувало на рахунок відповідача суму кредиту в розмірі 10 654 048,20 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №771882551 від 13.08.2014, №771882596 від 21.08.2014, №771882597 від 21.08.2014, №771882598 від 21.08.2014, №771882599 від 21.08.2014, №771882600 від 21.08.2014, №772446033 від 02.09.2014, №772446034 від 02.09.2014, №7724466142 від 17.09.2014, №773329 від 13.08.2014, №990948 від 23.09.2014. (а.с. 14-23). 
01.03.2017 між Товариством  з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Заставно-кредитний дім» (Первісний кредитор), позивачем (Новий кредитор) та відповідачем (Боржник) укладено Договір відступлення права вимоги, за умовами якого Первісний кредитор відступає, а Новий кредитор набуває право вимоги до Боржника, що належить Первісному кредитору за Договором про надання фінансового кредиту за рахунок власних коштів №13-08-01/14 від 13.08.2014, а також набуває інших прав та обов`язків сторони кредитора за вказаним договором, зокрема, щодо таких істотних умов договору: сума кредиту (ліміт кредиту) - 10 654 048,20 грн (десять мільйонів шістсот п`ятдесят чотири тисячі сорок вісім) гривень 20 коп.; строк користування кредитом (строк кредиту) - 5 років, до 13.08.2019; плата за користування кредитом: 5% річних. Борг, право вимоги якого відступається, станом на 28.02.2017 (включно) становить: сума кредиту: 10 654 048,20 грн, проценти до сплати, нараховані за весь період користування кредитом по 28.02.2017 - 949 662,64 грн, всього: 11 603 710,84 грн. З 01.03.2017 всі зобов`язання Боржника за Договором №13-08-01/14 від 13.08.2014 виконуються на користь Нового кредитора, Боржник та Новий кредитор після укладення цього договору відступлення вправі за домовленістю між собою на власний розсуд змінити умови Договору № 13-08-01/14 від 13.08.2014 шляхом укладення до нього додаткового договору. (а.с. 24-25). 
Відповідно до підписаного акту звірки взаєморозрахунків між ТОВ «Фінансова компанія «Заставно-кредитний дім» та відповідачем, станом на 28.02.2017 заборгованість останнього складає 11 603 710,84 грн. (а.с. 26). 
Також акт звірки взаєморозрахунків підписаний між позивачем та відповідачем, за яким станом на 13.08.2019 борг відповідача становить 11 960 263,72 грн. (а.с. 27). 
Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ст. 513 ЦК України).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, 01.03.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Заставно-кредитний дім» (Первісний кредитор), позивачем (Новий кредитор) та відповідачем (Боржник) укладено Договір відступлення права вимоги до відповідача, як Боржника за Договором про надання фінансового кредиту.
Отже, в силу ст. 512 ЦК України відбулась заміна кредитора, у зв`язку з чим позивач, як новий кредитор, набув відповідні права вимоги до відповідача за Договором про надання фінансового кредиту.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України (далі по тексту - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 ГК України).
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.
Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Судом встановлено, що на виконання умов Договору про надання фінансового кредиту Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Заставно-кредитний дім» перерахувало на рахунок відповідача суму кредиту у розмірі 10 654 048,20 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №771882551 від 13.08.2014, №771882596 від 21.08.2014, №771882597 від 21.08.2014, №771882598 від 21.08.2014, №771882599 від 21.08.2014, №771882600 від 21.08.2014, №772446033 від 02.09.2014, №772446034 від 02.09.2014, №7724466142 від 17.09.2014, №773329 від 13.08.2014, №990948 від 23.09.2014, яка в установлені Договором про надання фінансового кредиту строки відповідачем не повернута.
Позивач на підставі п.п. 2.1.4, 3.11 Договору про надання фінансового кредиту нарахував відповідачу на суму кредиту проценти за несвоєчасне повернення кредитних коштів за період з 01.03.2017 по 12.08.2019 у сумі 1 306 215,52 грн.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 04.02.2020 у справі №912/1120/16 зазначила, що наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) урегульовані законодавством наступним чином: у випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягають положення статті 625 цього Кодексу.
За змістом частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Позивач нарахував відповідачу 1 528 602,73 грн інфляційних втрат за період з 13.08.2019 по 31.07.2021, 705   819,40 грн 3% річних за період з 13.08.2019 по 31.07.2021 згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, розрахунок такого нарахування судом першої інстанції перевірено та визнано арифметично вірним та таким, що відповідає приписам чинного законодавства. 
Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).
Позивачем на підставі п. 5.5 Договору про надання фінансового кредиту нараховано відповідачу пеню у розмірі 1   829   153,08 грн за період з 13.08.2019 по 13.02.2020, наданий позивачем розрахунок судом перевірено та визнано  арифметично вірним, що відповідає приписам чинного законодавства. 
За приписами ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього  Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч. 1   ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України).
Згідно ст.ст.   76,   77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ч. 1   ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку  про задоволення позовних вимог. 
Щодо доводів апелянта про те, що метою укладення Договору про надання фінансового кредиту було отримання частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Сінергія 1991» пов`язаними особами з первісним кредитором - Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Заставно-кредитний дім», та як наслідок пов`язаними особами наступного кредитора - позивача, а не надання кредитних коштів відповідачу, то слід зазначити наступне. 
За умовами Договору про надання фінансового кредиту кредит надається для поповнення обігових коштів та їх використання у власній господарській діяльності Позичальника. 
В силу ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Приписами ст. 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. 
Верховний Суд у своїй постанові від 11.08.2021 у справі № 344/2483/18 зазначив, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).
Отже, за відсутності спростування правочину в силу Закону або визнання його недійсним судом, правочин є правомірним, всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки за договором, який в силу ст. 629 ЦК України є обов`язком для сторін, підлягають виконанню.  
Згідно ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування             практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. 
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1   статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.
У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1   статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.
В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
Доводи наведені апелянтом в апеляційній скарзі не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, при цьому апеляційним судом при ухвалені даної постанови було надано обґрунтовані та вичерпні висновки доводам сторін із посиланням на норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.  
Відповідно до   ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2021 у справі №910/12618/21 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Сінергія 1991» задоволенню не підлягає.
Згідно   ст. 129 ГПК    України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта. 
Керуючись ст. ст.   129,   269, 270,   275, 276,   281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сінергія 1991» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2021 у справі №910/12618/21 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2021 у справі №910/12618/21 залишити без змін.
3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2021 у справі №910/12618/21.
4. Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Сінергія 1991».
5. Матеріали справи № 910/12618/21 повернути до Господарського суду міста Києва.
6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст.ст. 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст поставно складено та підписано 22.06.2022. 

Головуючий суддя                                                            С.В. Владимиренко 

Судді                                                                                А.М. Демидова

                                                                                В.А. Корсак