ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2022 року 
м. Черкаси   

Справа № 691/248/20		
Провадження № 22-ц/821/843/22		
Категорія: 304000000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В. 
суддів: Бородійчука В.Г., Василенко Л.І. 
за участю секретаря: Винник І.М.

учасники справи: 
позивач –  ОСОБА_1 
відповідач –  ОСОБА_2 
треті особи - Служба у справах дітей Городищенської РДА Черкаської області, Служба у справах дітей Городищенської міської ради

розглянувши в режимі відеоконференції в залі суду м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 26 січня 2022 року (ухваленого у приміщенні Городищенського районного суду Черкаської області під головуванням судді Синиці Л.П., повний текст складено 03 лютого 2022 року) у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Городищенської РДА Черкаської області, Служба у справах дітей Городищенської міської ради, про повернення авансу,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

10 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Служба у справах дітей Городищенської РДА Черкаської області про повернення авансу.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач являється інвалідом третьої групи та батьком малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яких виховує самостійно, оскільки їх матір – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 померла. В грудні 2019 року,вказує позивач, він разом зі своїми дітьми, приїхав на постійне місце проживання в с. Орловець, Городищенського району, Черкаської області. Попередньо, ознайомившись із інформацією щодо купівлі житлового будинку в даному населеному пункті з оголошень обрав житловий будинок по АДРЕСА_1 . В телефонному режимі домовився із власником даної нерухомості про її купівлю з відповідачкою – ОСОБА_2 . По приїзду в с. Орловець зустрівся з відповідачем та обговорили істотні умови укладення договору купівлі-продажу належного їй житлового будинку по АДРЕСА_1 . 
01 січня 2020 року, вказує ОСОБА_1 , він передав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі дві тисячі чотириста доларів, що відповідно до курсу НБУ становить 59 000,80 грн., про що було складено борговий документ – розписку в присутності ОСОБА_6 . Ще тисячу гривень мав передати при нотаріальному посвідченні договору. 
Позивач вказував, що даний правочин мав намір вчинити на ім`я своїх малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на що розпорядженням Городищенської РДА отримав відповідний дозвіл. 
В день передачі коштів ОСОБА_2 повідомила, що в неї ще не всі готові документи для нотаріального посвідчення договору - не виготовлений кадастровий номер на земельну ділянку для обслуговування даної нерухомості, на виготовлення якого необхідно один місяць. 
При цьому, зазначає позивач, ОСОБА_2 здійснила реєстрацію місця їх проживання у даному будинку, після чого діти були зараховані до Орловецької ЗОШ І-ІІІ ступенів Городищенської районної ради Черкаської області. 
По закінченню місячного терміну, вказує позивач, він звернувся до ОСОБА_2 щодо нотаріального посвідчення договору, на що остання пред`явила претензію щодо несення витрат на виготовлення документів необхідних для укладення даного правочину. На що він повідомив, що такі витрати несе продавець і вони не були обумовлені. 
Зазначав, що оскільки попередньо письмового договору з відповідачем не укладали, то передані кошти за розпискою вважаються авансом. 
Сторона, яка безпідставно одержала аванс, зобов`язана його повернути, незалежно від причин припинення зобов`язання, на виконання якого нею його було отримано, якщо інше не передбачено законом або не випливає із суті договору. 
Крім того, позивач вказував, що намагався за участі органу місцевого самоврядування врегулювати даний спір, проте відповідач ухиляється від його вирішення. 
Більше того, стало відомо, що ОСОБА_2 знову виставила на продаж даний будинок та вимагає виселення до весни 2020 року. 
Позивач з дітьми іншого житла не має, як і коштів придбати інше житло для своєї сім`ї. За період проживання в даному будинку, за власні кошти облаштував водопостачання.
Оскільки ОСОБА_7 відмовилася повернути сплачену ним суму авансу в добровільному порядку, вказує ОСОБА_1 , він змушений був з метою захисту своїх порушених прав звернутися до Городищенського районного суду Черкаської області із даним позовом та просив постановити судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на його користь 59 000,80 грн., що еквівалентно 2 400 доларів США.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 26 січня 2022 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 59 000,80 грн., що еквівалентно 2 400 доларів США, відповідно до ставки НБУ, як авансового платежу.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 800,00 грн.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивовано тим, що позивачем ОСОБА_1 було передано відповідачу ОСОБА_7 грошові кошти у сумі 2 400 доларів США, що еквівалентно 59 000,80 грн., саме в якості авансу за продаж житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (оголошення про його продаж за 60 000,00 грн.). Відтак сума отриманого відповідачем авансу підлягає поверненню, оскільки договір між сторонами не укладався, продаж будинку не відбувся, договір купівлі-продажу у належній формі не оформлено, відповідно, передані кошти не виконують забезпечувальну функцію.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 24 травня 2022 року, ОСОБА_2 ,вважаючи оскаржуване рішення незаконним, упередженим, ухваленим із неправильним застосуванням норм матеріального та із порушенням норм процесуального права, просила рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 26 січня 2022 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що у 2019 році позивач приїхав в с. Орловець, Городищенського району, Черкаської області, з яким вони домовилися телефоном про зустріч. З розмови з`ясувалося, що позивачу немає де проживати з дітьми і він запропонував орендувати її будинок АДРЕСА_1 , власником якого вона являється. Ними заздалегідь було обумовлено, що позивач разом із дітьми тимчасово проживатиме у належному їй будинку. Питання щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_1 та його дітей також було обговорено для того, щоб діти мали змогу ходити до школи. Останній зобов`язався добросовісно зберігати будинок та прилеглу територію у відмінному стані. Позивач передав їй кошти як вдячність за проживання та реєстрацію в будинковолодінні. Проте, через деякий час він забажав надані ним кошти повернути, вказуючи, що передав їх як авансовий платіж за будинок, хоча такої розмови між ними не було. Відповідач у справі пояснила йому, що надані кошти були витрачені для покращення умов проживання та ці кошти не є авансовим платежем і що жодної домовленості про переоформлення права власності на будинок не було.
Крім того, ОСОБА_2 зазначає, що 28 квітня 2021 року орієнтовно о 2 годині ночі, відповідно до акту про пожежу, у належному їй будинку сталась пожежа, якою було знищено перекриття будинку та пошкоджено будинок в цілому, пошкоджено і огорожу подвір`я.
На її прохання надати відомості щодо причин займання будинку та підстави вчинення таких дій ОСОБА_1 жодної відповіді не надає, уникає зустрічей з нею та відмовляється сплатити кошти за завдану їй матеріальну шкоду для відновлення будинку. 

Відзив на апеляційну скаргу 

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до апеляційного суду 24 червня 2022 року ОСОБА_1 вказує, що доводи апеляційної скарги не підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 26 січня 2022 року залишити без змін.
Відзив обґрунтовує крім доводів позовної заяви, зокрема, такими доводами: у січні 2020 року він з відповідачкою обумовили істотні умови договору купівлі-продажу її житлового будинку і він передав їй 2 400 доларів США про що складено борговий документ – розписку у присутності свідка ОСОБА_6 , вказана сума складає в еквіваленті 59 000 грн., а ще тисячу гривень мав передати при нотаріальному посвідченні договору. Домовлена ціна договору становила 60 000 грн. і співпадає з тою, яку відповідач виставила в оголошенні про продаж будинку. 
ОСОБА_1 погоджується, що у розписці не зазначено, що це авансовий платіж за купівлю-продаж будинку, проте там не зазначено, що це плата за користування, на які вказує відповідач.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу як на докази посилається на наступне: довідку Орловецької сільської ради з якої вбачається, що непорозуміння між ними виникло через укладення договору купівлі-продажу житлового будинку; розпорядження Городищенської районної державної адміністрації про надання дозволу позивачу на вчинення правочину щодо нерухомого майна, щодо договору дарування спірного будинку малолітнім донькам; пояснення свідка ОСОБА_8 .
Крім того ОСОБА_1 зазначив, що твердження позивача, що передані згідно розписки ним кошти як плата за користування житлом із січня по травень 2020 року є зависокою та не відповідає реальним цінам, які склалися на той час у даному регіоні.

Фактичні обставини справи

Як вбачається з наявних матеріалів справи, 01 січня 2020 року відповідно до розписки, що написана власноруч, в присутності свідка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 дві тисячі чотириста доларів США (а.с.4).
Відповідно до розпорядження Городищенської районної державної адміністрації "Про надання дозволу на вчинення правочину" № 20 від 27 січня 2020 року, на підставі заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на вчинення правочину щодо нерухомого майна, надано дозвіл ОСОБА_1 , жителю АДРЕСА_1 на вчинення правочину щодо нерухомого майна, а саме укладення договору дарування будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на ім`я малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.5).
Згідно з довідками Орловецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Городищенської районної ради Черкаської області від 12 лютого 2020 року №№36 та 37 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 навчаються в Орловецькій загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів Городищенської районної ради Черкаської області з 13 січня 2020 року (а.с.8).
У матеріалах справи міститься фотокопія оголошення про продаж будинку (а.с.9).
Згідно з довідкою Орловецької сільської ради Городищенського району Черкаської області № 198 від 12 лютого 2020 року вбачається, що 03 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до голови Орловецької сільської ради з проханням допомогти розібратися в ситуації, яка склалася у нього із власником будинку, який він придбав для себе та двох малолітніх дітей. 
04 лютого 2020 року для обговорення питання, що стосується придбаного будинку АДРЕСА_1 до сільської ради з`явилася ОСОБА_2 - власник та ОСОБА_1 - покупець. Під час розмови з`ясувалося, що є розписка від ОСОБА_2 про отримання коштів від ОСОБА_1 за будинок. ОСОБА_2 стверджувала, що підключення будинку до газової мережі та оформлення документів повинно проводиться за окрему оплату. ОСОБА_1 стверджував, що підключення будинку до газової мережі та оформлення документів входить в суму, яку він вже віддав ОСОБА_2 (а.с.16).

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Звертаючись до суду із позовом про повернення авансу, ОСОБА_1 мотивував свої позовні вимоги тим, що оскільки попередньо письмового договору з відповідачем не укладали, то передані кошти за розпискою вважаються авансом.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем було передано відповідачу грошові кошти у сумі 2 400 доларів США, що еквівалентно 59 000,80 грн., саме в якості авансу за продаж житлового будинку та земельної ділянки, а тому сума отриманого відповідачем авансу підлягає поверненню, оскільки договір між сторонами не укладався, продаж будинку не відбувся, договір купівлі-продажу у належній формі не оформлено, відповідно, передані кошти не виконують забезпечувальну функцію.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно з частиною першою статті 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.
Згідно зі статтею 657 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку  (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій  формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.
У справі, яка переглядається, установлено, що між ОСОБА_1 та   ОСОБА_2 не був укладений письмовий договір купівлі-продажу будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Отже, між позивачем та  відповідачем відсутні належним чином оформлені договірні відносини щодо купівлі-продажу вказаного вище будинку.
Разом із тим, у матеріалах справи міститься розписка, згідно з якою ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 2 400 доларів США.
Згідно статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до статті 657 ЦК України  договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.
Згідно із статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Відповідно до частин першої, другої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати іншій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного-законодавства.
Частиною четвертою статті 635 ЦК України передбачено, що договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).
Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зроблено висновок, що «доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них».
Установлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, (провадження № 14-446цс18)).
У пункті 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року в справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) вказано, що «саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту».
Отже суд першої інстанції, оцінивши в сукупності наявні по справі докази, дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем ОСОБА_1 було передано відповідачу ОСОБА_7 грошові кошти у сумі 2400 доларів США, що еквівалентно 59 000,80 грн., саме в якості авансу за продаж житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується розпискою від 01 січня 2020 року, копія якої є у матеріалах справи та її оригінал був досліджений судом першої інстанції.
Вказані висновки суду ґрунтуються, зокрема, на показаннях свідка ОСОБА_8 , яка в судовому засіданні 26 січня 2022 року пояснила, що являється депутатом органу місцевого самоврядування та головою вуличного кооперативу і ОСОБА_2 , як власник будинку, у 2020 році приходила за документами на підключення будинку по  АДРЕСА_1 , до газу, та казала, що дочку виписала, будинок продала, отримала за це гроші. Оголошення про продаж даного будинку свідок сама бачила в Інтернеті. Також свідок повідомила, що існує конфлікт між  ОСОБА_1  та ОСОБА_2 , оскільки остання стала ухилятися в оформленні будинку на його продаж. Крім того, відомо, що попередньо  ОСОБА_2  вже раз продала цей же будинок жінці за 10 тисяч, та почала в ньому проживати, посадила дерева біля будинку, однак ОСОБА_2  відмовилась, в подальшому, оформляти документи на неї, та на вимогу тієї жінки повернула грошові кошти, які отримала за його продаж, забрала дерева, так і розійшлись. 
Крім того, в судовому засіданні 17 грудня 2020 року представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Служба у справах дітей Городищенської РДА Черкаської області, ОСОБА_9 не заперечував щодо позову, та пояснив, що при нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу нерухомості на користь малолітніх дітей, необхідний дозвіл органу опіки та піклування. В січні 2020 року позивач ОСОБА_1 звертався до Служби у справах дітей та вказував, що має на меті придбати будинок у с. Орловець на ім`я малолітніх дітей, яких виховує сам, так як їх мати померла. Коли позивач подав всі необхідні документи до комісії, це питання було винесено на розгляд, вирішили одноголосно надати дозвіл на здійснення правочину купівлі-продажу нерухомого майна на ім`я малолітніх дітей. Виключно в інтересах дітей, отримав розпорядження та пішов здійснювати наступні дії. Відповідач ОСОБА_2 не запрошувалася на розгляд комісії, було достатньо тих документів, що подав ОСОБА_1 , це в тому числі реєстрація місця проживання батька та малолітніх дітей, сільська рада дала дані про те, що вони проживають там. Згодом останній знову звернувся до Органу опіки та піклування, повідомив, що власник житла чинить перешкоди у користуванні будинком, відключено в будинку електропостачання, та ОСОБА_2 не бажає здійснювати продаж будинку по АДРЕСА_1 . Представники органу опіки та піклування розмовляли з ОСОБА_2 , залучали голову адміністрації, зверталися до РЕМ, до прокуратури, але спільної думки не було знайдено. Було рекомендовано влаштувати дітей до притулку "Теплий дім", проте батько малолітніх дітей відмовився.
Відповідно до розпорядження Городищенської районної державної адміністрації "Про надання дозволу на вчинення правочину" № 20 від 27 січня 2020 року, на підставі заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на вчинення правочину щодо нерухомого майна, надано дозвіл позивачу ОСОБА_1 на вчинення правочину щодо нерухомого майна, а саме будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на ім`я малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Про намір укласти договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 свідчить і довідка Орловецької сільської ради Городищенського району Черкаської області № 198 від 12 лютого 2020 року, за змістом якої вбачається, що позивач звертався до голови Орловецької сільської ради щодо ситуації із власником будинку ОСОБА_2 , а отже можна дійти висновку, що на час звернення позивача до сільської ради відповідач факту продажу вказаного вище будинку не заперечувала.
Наведені докази спростовують доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 , що вони із позивачем не мали наміру укладати договір купівлі продажу будинку, а ОСОБА_1 передав їй кошти як вдячність за проживання та реєстрацію в будинковолодінні та ці кошти не є авансовим платежем. 
З огляду на аналіз застосованих норм права та наявних доказів у справі апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач ОСОБА_2 будинок фактично продала, але реальних дій щодо нотаріального оформлення договору купівлі-продажу не здійснила, а відтак у відповідача існує обов`язок по поверненню отриманих грошових коштів.
Доводи апеляційної скарги стосовно займання будинку та огорожі та стягнення коштів за завдану шкоду суд апеляційної інстанції не бере до уваги з наступних підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
19 липня 2021 року ОСОБА_2 звернулася до Городищенського районного суду Черкаської області із зустрічною позовною заявою про стягнення матеріальної та моральної шкоди внаслідок знищення майна.
Ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 26 січня 2022 року у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_10 про стягнення матеріальної та моральної шкоди внаслідок знищення майна відмовлено.
Вказана ухвала оскаржена у встановленому законом порядку не була, а відтак набрала законної сили.
Відповідно до ч. 6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Таким чином, вирішуючи спір, належним чином дослідивши та давши оцінку наданим позивачем доказам, врахувавши наведені норми матеріального права, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
Суд забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих доказів, рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального та процесуального права.
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального чи процесуального права, що може бути підставою для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 26 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Городищенської РДА Черкаської області, Служба у справах дітей Городищенської міської ради, про повернення авансу – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча                                                                 О.В. Карпенко

Судді                                                                         В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко

       /повний  текст постанови суду виготовлений 15  липня 2022 року/