ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
19 липня 2022 року           справа №200/13018/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 р. у справі № 200/13018/21 (головуючий І інстанції Тарасенко І.М.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                              У С Т А Н О В И В:

04 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про зобов`язання вчинити певні дії. Просила визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в частині відмови в зарахуванні до страхового стажу період роботи позивача в Дружківському міському комітеті ЛКСМ України з 02 листопада 1987 року по 09 січня 1992 року на посаді секретаря комсомолу автопідприємства № 21476 та відмови в перерахунку пенсії необґрунтованими та незаконним, скасування рішення № 31 Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України від 09 квітня 2021 року про відмову в перерахунку пенсії та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати до страхового стажу період роботи позивача в Дружківському міському комітеті ЛКСМ України з 02 листопада 1987 року по 09 січня 1992 року на посаді  секретаря комітету комсомолу автопідприємства № 21476, та перерахувати пенсію відповідно до вимог ст. 42 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” з часу набуття права на пенсію, тобто з травня 2020 року.
          В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Костянтинівсько – Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 09.04.2021 року № 31 позивачу відмовлено в перерахунку пенсії та зарахування до її страхового стажу період роботи в Дружківському міському комітеті ЛКСМ України з 02 листопада 1987 року по 09 січня 1992 року на посаді секретаря комсомолу автопідприємства № 21476, у зв`язку із тим що запис № 8 у трудовій книжці позивача виконаний з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме виправлення запису про звільнення без уточнюючого запису самого виправлення. Отже, позивач вважає, що дане рішення є протиправним, у зв`язку із чим звернувся до суду.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 р. у справі № 200/13018/21 позов задоволено, внаслідок чого  визнано незаконним та скасовано рішення Костянтинівсько – Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 09.04.2021 року № 31 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ). Визнано дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3, код ЄДРПОУ 13486010) в частині відмови в зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) період її роботи в Дружківському міському комітеті ЛКСМ України з 02 листопада 1987 року по 09 січня 1992 року на посаді секретаря комсомолу автопідприємства № 21476 та відмови в перерахунку пенсії необґрунтованими та незаконним. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3, код ЄДРПОУ 13486010) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )  період її роботи в Дружківському міському комітеті ЛКСМ України з 02 листопада 1987 року по 09 січня 1992 року на посаді  секретаря комітету комсомолу автопідприємства № 21476, та перерахувати пенсію відповідно до вимог ст. 42 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” з часу набуття права на пенсію, тобто з травня 2020 року.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що ОСОБА_1 звернулась до пенсійного фонду з заявою про перерахунок пенсії про зміну страхового стажу, за період з 02.11.1987 року по 09.01.1992 року. Як свідчать дані трудової книжки, запис № 8 виконаний з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме виправлення запису про звільнення виконаний в порядку закреслення дати про звільнення без уточнюючого запису самого виправлення. Тобто зазначений запис зроблено в порушення вимог вищевказаної Інструкції, у зв`язку із чим вирішено було відмовити ОСОБА_1 в перерахунку пенсії, у зв`язку з тим, що у ОСОБА_1 відсутнє право на перерахунок стажу, через необхідність надання уточнюючих документів про період роботи, який відповідає записам 7-8 наданої трудової книжки.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.  
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла  висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом НОМЕР_2 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області як отримувач пенсії за віком.
ОСОБА_1 звернула до Костянтинівсько – Дружківського об`єднаного управління ПФУ Донецької області із заявою про перерахунок пенсії з зарахування до страхового стажу період її роботи в Дружківському міському комітеті ЛКСМ України з 02 листопада 1987 року по 09 січня 1992 року на посаді секретаря комсомолу автопідприємства № 21476.
Рішенням Костянтинівсько – Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області позивачу було відмовлено в перерахунку пенсії та зарахування до страхового стажу ОСОБА_1  періоду її роботи в Дружківському міському комітеті ЛКСМ України з 02 листопада 1987 року по 09 січня 1992 року на посаді секретаря комсомолу автопідприємства № 21476, у зв`язку із у зв`язку із тим що запис № 8 у трудовій книжці позивача виконаний з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме виправлення запису про звільнення без уточнюючого запису самого виправлення. 
Отже, спірним питання даної справи є законність дій відповідача, щодо відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_1 та зарахування до її страхового стажу періоду роботи в Дружківському міському комітеті ЛКСМ України з 02 листопада 1987 року по 09 січня 1992 року на посаді секретаря комсомолу автопідприємства № 21476, у зв`язку із у зв`язку із тим що запис № 8 у трудовій книжці позивача виконаний з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме виправлення запису про звільнення без уточнюючого запису самого виправлення.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. 
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ “Про пенсійне забезпечення” (далі – Закон № 1788-ХІІ) та Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі – Закону № 1058-ІV).
У розумінні приписів статті 1 Закону України “Про  загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” Підприємство  страхувальник, а позивач  застрахована особа.
Приписами частини 1 статті 24 Закону України “Про  загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” встановлено, що страховий  стаж  період (строк), протягом якого особа підлягає  загальнообов`язковому  державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Отже, трудовий стаж стає страховим виключно за умови сплати страхових внесків.
У даному випадку обов`язок їх утримання і сплати покладався на Підприємство, що встановлено приписами частини 1 статті 14 Закону України “Про  загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Спірним питанням даної справи є саме не зарахування страхового стажу, у зв`язку із тим, що записи у трудовій книжці на думку відповідача не відповідають вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівника.
        Згідно  ст. 62 Закону України “Про пенсійне забезпечення”  встановлено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності останньої або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України, який затвердив постановою від 12 серпня 1993 року № 637 Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Пунктом 1 цього Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Зважаючи на викладене, у разі відсутності відповідних записів у трудовій книжці, особа має право подати до органів пенсійного фонду довідку, що містить інформацію на підтвердження загального страхового стажу.
Згідно п. 18 вказаного Порядку за відсутності документів, про наявний стаж роботи і неможливістю одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, які зазначені в п. 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань неменше двох свідків, які знають заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Згідно копії  трудової книжки позивача, ОСОБА_1 , в період з 02 листопада 1987 року по 09 січня 1992 року працювала в Дружківському міському комітеті ЛКСМ України на посаді секретаря комсомолу автопідприємства № 21476 (записи  трудової книжки №№ 7,8)
Відповідно до  ст. 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Відповідно до ч. 1  ст. 2 КАС України  завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб.
Згідно із частиною другою  статті 20 Закону № 1058-IV  обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18  статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього  Закону  нараховуються страхові внески.
         Як передбачено частинами четвертою - шостою, дев`ятою, десятою  статті 20 Закону № 1058-IV, сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4  статті 14 цього Закону, - календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається:  у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим  Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Системний аналіз вказаних вище правових норм дає підстави дійти висновку про те, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески. 
Суд зазначає, що відповідачем не надано доказів, щодо несплати позивачем страхових внесків.
Крім того, суд також зазначає що позивач, як фізична особа та найманий працівник не може відповідати за заповнення свої трудової книжки посадовими особами підприємства на якому він працював.
Відповідно до статті 13 “Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод”, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на   ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважує на його ефективність з точки зору статті 13 “Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод” та враховує положення “Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень”, прийняті Комітетом Міністрів 11.03.1980 року, а саме суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
Разом з тим, пунктом 4 частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративний позов може містити вимоги про зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.
Конституційний Суд України в рішенні від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах при цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий спосіб, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
        Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.
Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача прийняти (вчинити) певні дії, і це прямо вбачається з пункту 4 частини 1 статті 5 та пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення Костянтинівсько – Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 31 від 09.04.2021 року про відмову в перерахунку пенсії, є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Відповідно до статі 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 р. у справі № 200/13018/21 - залишити без задоволення.                                                                             Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 р. у справі № 200/13018/21 - залишити без змін.                                                                                  
Повне судове рішення складено 19 липня 2022 року.    
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                А.А. Блохін

Судді                                                                                                     Т.Г. Гаврищук

                                                                                                              І.В. Сіваченко