ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

16 червня 2022 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 748/2428/21
Головуючий у першій інстанції - Майборода С. М.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/563/22

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді: Мамонової О.Є.,
суддів: Онищенко О.І., Шитченко Н.В.,

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 28 грудня 2021 року (ухвалене о 16:54, повний текст рішення складено 04 січня 2022 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування, -

                                      У С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (далі по тексту - ПрАТ «УПСК»), в якому просила стягнути на її користь з відповідача 49 200 грн відшкодування шкоди, з яких 30 000 грн - доплата моральної шкоди, заподіяною смертю фізичної особи, 19 200 грн - витрати на поховання, та 8 000 грн витрат на правову допомогу.
Позов обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 на виїзді з м. Чернігів сталася ДТП за участі транспортного засобу ЗАЗ 110307 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 , який допустив наїзд на її чоловіка - ОСОБА_3 , від отриманих травм він помер в лікарні. Внаслідок цієї події їй було завдано моральної шкоди та матеріальної шкоди у вигляді витрат на поховання і встановлення надгробного пам`ятника. Постановою слідчого від 30.04.2021 кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 закрито у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу кримінального правопорушення, а причиною ДТП визнано порушення пішоходом ОСОБА_3 ПДР України.
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ЗАЗ 110307 д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована у ПрАТ «УПСК», до якої позивачка 23.11.2020 звернулася із заявою про виплату страхового відшкодування моральної шкоди у сумі 60 000 грн відповідно до приписів ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Однак відповідач виплатив страхове відшкодування лише в сумі 30 000 грн, здійснивши поділ страхового відшкодування навпіл з урахуванням відповідальності і пішохода, і власника авто. Такі дії відповідача позивачка вважає неправомірними, оскільки ні умислу, ні грубої необережності потерпілого пішохода не доведено, розмір регламентної виплати передбачений  спеціальним законом, а її зменшення страховиком на підставі загальної правової норми ч. 2 ст. 1193 ЦК України є неправомірним та безпідставним.
Просила відшкодувати витрати на поховання, які є документально підтвердженими та підлягають стягненню з відповідача в межах встановлених лімітів відповідно до п. 27.4 вказаного Закону.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 28.12.2021 позов задоволено частково.
Стягнуто з ПрАТ «УПСК» на користь ОСОБА_1 витрати на поховання в сумі 19 200 грн.
У задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди відмовлено.
Стягнуто з ПрАТ «УПСК» на користь держави судовий збір в сумі 354,30 грн.
Додатковим рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21.01.2022 заяву представника позивача адвоката Синюка С.Л. про ухвалення додаткового рішення у справі задоволено частково.
Стягнуто з ПрАТ «УПСК» на користь ОСОБА_1 1 951 грн витрат на професійну правничу допомогу.
В задоволенні іншої частини поданої заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення вимог чинного законодавства, норм матеріального і процесуального права та неповне з`ясування всіх обставин справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення невиплаченої у повному обсязі моральної шкоди та задовольнити позов у цій частині у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідно до чинного законодавства та численних правових висновків Верховного Суду вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування.
Заявник наголошує, що спеціальним законом, а саме Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», визначено розмір регламентної виплати, тобто мінімальний гарантований розмір страхового відшкодування, меншим за який страхове відшкодування бути не може і законодавством не передбачено права страховика на власний розсуд у будь-якому випадку зменшувати цей розмір страхового відшкодування, в тому числі на підставі ч. 2 ст. 1193 ЦК України, яка є загальною правовою нормою.

У відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ «УПСК» просить рішення суду першої інстанції залишити в силі, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки зазначені в ній обставини та правові підстави для скасування рішення суду є необґрунтованими, незаконними та не підлягають задоволенню. 
На думку відповідача, системний аналіз ст. 27 Закону України ««Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 1193 ЦК України дозволяє зазначити, що вказані норми підлягають до комплексного застосування, оскільки ст. 27 вказаного Закону встановлює лише розмір грошового відшкодування, в той час як загальна норма передбачає ще й випадки за яких можливе його зменшення, й такі аналогічні правові висновки є усталеною практикою Київського апеляційного суду, наприклад у постанові від 28.12.2021 у справі № 756/662/21.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та доводи відзиву на апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Рішення суду в частині стягнення з ПрАТ «УПСК» на користь ОСОБА_1 витрат на поховання в сумі 19 200 грн, сторонами не оскаржується та, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.
Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.10.2018 у справі № 186/1743/15-ц, яка, зокрема зазначає, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду у даній справі лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, посилаючись на приписи ч. 2 ст. 1193 ЦК України, виходив з того, що з урахуванням дій водія ОСОБА_2 , які не були ні причиною, ні умовою виникнення даної ДТП, наявності грубої необережності в діях ОСОБА_3 , що виразилися у нехтуванні ПДР України та стали умовою виникнення та причиною настання даної ДТП і знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з наслідками, що настали, завданий позивачці розмір шкоди внаслідок втрати чоловіка становить 30 000 грн, який і був виплачений останній страховою компанією.
Однак погодитись з такими висновками суду апеляційний суд не може, через їх невідповідність обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Судом у справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 о 18:50 год на виїзді з м. Чернігів нижче магазину «Малинка» автодороги Р-56 «Чернігів-Пакуль-КПП «Славутич» в 61 м від буд. 2 по вул. 30 р. Перемоги у с. Павлівка Чернігівського району автомобіль ЗАЗ110307, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який переходив дорогу в неустановленому місці.
ОСОБА_3 було доставлено до ЧМЛ № 2 з діагнозом: закритий перелом правого плеча, ЗЧМТ, садна лоба, алкогольне сп`яніння.
За вказаним фактом 23.10.2020 внесені відомості до ЄРДР за №12020270270000860 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (а.с. 4).
Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 1123 від 27.10.2020 та свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у стаціонарі ЧМЛ № 2 (а.с. 10-11).
Постановою слідчого СВ Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області від 30.04.2021 кримінальне провадження №12020270270000860 від 23.10.2020 за фактом ДТП закрито, у зв`язку з відсутністю  в діях водія ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с. 5-6).
Вказаною постановою встановлено, що порушення пішоходом ОСОБА_3 вимог пунктів 1.3, 1.5, 4.4, 4.7 ПДР України стало причиною та умовою виникнення події ДТП та знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням наслідків ДТП; в результаті ДТП фактичне підтвердження про порушення ПДР України водієм ОСОБА_2 відсутнє.
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу ЗАЗ110307, д.н.з. НОМЕР_1 була забезпечена полісом ЕР № 138416843 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПрАТ «УПСК», відповідно до якого ліміт за шкоду життю та здоров`ю становить 260 000 грн (а.с. 8)
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 24.05.1986, серії НОМЕР_4 та свідоцтв про народження серії НОМЕР_5 від 06.04.1994 і серії НОМЕР_6 від 17.11.2020 ОСОБА_3 був чоловіком позивачки ОСОБА_1 та батьком двох дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 (після шлюбу - ОСОБА_7 ) (а.с. 12-20).
23.11.2020 ОСОБА_1 звернулась до ПрАТ «УПСК» із повідомленням про ДТП та заявою про виплату страхового відшкодування - моральної шкоди у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, встановлених на день ДТП (а.с. 7-24).
Заявою від 23.11.2020 ОСОБА_7 відмовилась від частки страхового відшкодування, яка належить їй у зв`язку з ДТП ІНФОРМАЦІЯ_3, в якій загинув її батько ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_1 (а.с. 21).
Встановлено та сторонами не заперечується, що ОСОБА_1 виплачено відповідачем страхове відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка, у сумі 30 000 грн, яка становить 50% суми страхового відшкодування, встановленого ст. 27 Закону України ««Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Частинами першою-третьою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).
Частиною другою статті 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Разом з цим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Частиною першою статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.
Згідно із пунктом 27.1 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.
Стаття 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до поняття «шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого», включає, зокрема, моральну шкоду, витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника.
Пунктом 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Пунктом 27.5 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 01 липня 2020 року у справі № 554/858/19 (провадження № 61-6775св20).
Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.
Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.
Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.
Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.
Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18).
У статті 1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення.
Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень. Наприклад, завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, володілець якого відповідає незалежно від наявності вини.
Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.
До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14.
Обов`язок відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. покладається на володільця джерела. Правила частини другої статті 1187 ЦК України передбачають, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.
Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб (частина третя статті 23 ЦК України).
Вказані правові висновки підтверджені постановою Верховного Суду від 26 квітня 2022 року справа № 184/1461/20-ц (провадження № 61-14226св21).

Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачу володільцем джерела підвищеної небезпеки була завдана шкода, в тому числі моральна, у зв`язку зі смертю її чоловіка внаслідок ДТП ІНФОРМАЦІЯ_3.
Відповідачем не доведено, що ДТП трапилась внаслідок умислу потерпілого або непереборної сили, а тому відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за встановлених судами обставин не виключається.
Виникненню вказаної шкоди сприяла груба необережність померлого внаслідок ДТП ОСОБА_3 , який порушив ПДР України, що стало причиною та умовою виникнення події ДТП та знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням наслідків ДТП.
За вказаних обставин, при вирішенні питання про розмір відшкодування шкоди, завданої володільцем джерела підвищеної небезпеки, наявні підстави для зменшення її розміру на підставі частини другої статті 1193 ЦК України.
У той же час, як зазначалось вище, пунктом 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Цей розмір страхового відшкодування є мінімальним.
Вказані норми є імперативними та відповідають меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, які є джерелом підвищеної небезпеки.
Аналогічний правовий висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 445/370/19 (провадження № 61-10504св20).
Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи, наведених вище мотивів, норм чинного законодавства та правових висновків Верховного Суду, розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, яке позивачка має право отримати від відповідача по даному страховому випадку, становить і не може бути меншим 60 000 грн (12 х 5 000 грн (розмір мінімальної заробітної плати на день настання страхового випадку).
Оскільки відповідачем було виплачено ОСОБА_1 лише половину вказаної суми в розмірі 30 000 грн, вимоги останньої щодо виплати решти суми в розмірі 30 000 грн є обґрунтованими та законними.
Таким чином, суд першої інстанції, дійшовши правильного висновку про наявність правових підстав для виплати відповідачем позивачці страхового відшкодування за моральну шкоду, заподіяну смертю її чоловіка внаслідок вказаної ДТП, в повній мірі не врахував наведені вище норми закону та обставини справи, а тому неправильно визначив розмір страхового відшкодування, яке підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення доплати моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, в сумі 30 000 грн з ухваленням нового рішення про задоволення вимог в цій частині.
Посилання відповідача у відзиві на апеляційну скаргу на те, що системний аналіз ст. 27 Закону України ««Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 1193 ЦК України дозволяє зазначити, що вказані норми підлягають до комплексного застосування, оскільки ст. 27 вказаного Закону встановлює лише розмір грошового відшкодування, в той час як загальна норма передбачає ще й випадки за яких можливе його зменшення, й такі аналогічні правові висновки є усталеною практикою Київського апеляційного суду, наприклад у постанові від 28.12.2021 у справі № 756/662/21, не заслуговують на увагу, оскільки процесуальним законодавством не передбачено обов`язку врахування судової практики апеляційних судів при вирішенні спорів у подібних правовідносинах.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу - п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 п. 1, 6, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку із задоволенням позову ОСОБА_1 у повному обсязі судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції підлягає стягненню у повному обсязі, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції необхідно змінити, збільшивши стягнуту з ПрАТ «УПСК» на користь держави суму судового збору з 354,30 грн до 908 грн.
Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову у повному обсязі понесені позивачкою витрати на правову допомогу підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі, тобто у сумі 5 000 грн, яка є документально підтвердженою, вказані витрати є реальними, співмірними та розумними з урахуванням складності справи та виконаних адвокатом робіт.
З урахуванням наведеного, додаткове рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу також підлягає зміні, шляхом збільшення стягнутих з відповідача на користь позивачки цих витрат з 1 951 грн до 5 000 грн.
У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги та враховуючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору, з ПрАТ «УПСК» на користь держави належить стягнути 1 362 грн судового збору за апеляційний розгляд справи.
Керуючись ст. 367, 374, 376 ч. 1 п. 3, 4, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

                                     П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 28 грудня 2021 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення доплати моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи - скасувати.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення доплати моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи - задовольнити.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Кирилівська, 40; код ЄДРПОУ 20602681) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_7 ) доплату моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, у сумі 30 000 (тридцять тисяч) грн.
Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 28 грудня 2021 року в частині визначення розміру судового збору - змінити, збільшивши суму стягнутого з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь держави судового збору з 354 (трьохсот п`ятдесяти чотирьох) грн 30 коп. до 908 (дев`ятисот восьми) грн.
Додаткове рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21 січня 2022 року в частині визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу - змінити, збільшивши суму стягнутих з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу з 1 951 (однієї тисячі дев`ятсот п`ятдесяти однієї) грн до 5 000 (п`яти тисяч) грн.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь держави 1 362 (одну тисячу триста шістдесят дві) грн судового збору за апеляційний розгляд справи.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча                                                                         О.Є.Мамонова

Судді:                                                                                  О.І.Онищенко

                                                                                           Н.В.Шитченко