Справа № 126/2690/20
Провадження № 22-ц/801/419/2022
Категорія: 46
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуцол В. І.
Доповідач:Якименко М. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2022 року	Справа № 126/2690/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача: Якименко М.М.,
суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 30 листопада 2021 року, ухвалене суддею Бершадського районного суду Вінницької області Гуцолом В.І.,

ВСТАНОВИВ:
В грудні 2020 року  ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" (далі ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп») за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.
Позовна заява мотивована тим, що 03.12.2018 в с. Джулинка Бершадського району Вінницької області відбулась ДТП за участі автомобіля "MITSUBISHI 200", реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який внаслідок ДТП від отриманих травм помер. Позивачу, як матір загиблого, у зв`язку із смертю сина спричинена значна та непоправна шкода, яка проявилася у заподіяній моральній шкоді та у втраті позивачем годувальника.
На дату настання ДТП відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб була застрахована у відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ 3341782, який діяв на момент настання ДТП станом на 03.12.2018.
Позивач вказує, що за фактом настання даної ДТП 03.12.2018 було внесено відомості про таку подію до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018020090000661 з кваліфікацією по ст. 286 КК України та розпочато досудове розслідування. 26.12.2018 слідчим було винесено постанову про закриття кримінального провадження № 12018020090000661 у зв`язку з відсутністю в діянні складу злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України.
ОСОБА_1 зазначає, що 12.11.2019 відповідач здійснив часткову виплату страхового відшкодування, що включає лише відшкодування заподіяної моральної шкоди у розмірі 44 676,00 грн., а в частині здійснення виплати страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника відмовив у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують перебування позивача на утриманні у загиблого сина.
За наведених обставин, позивач просила стягнути на свою користь з відповідача страхове відшкодування, пов`язане із втратою позивачем годувальника в сумі 134 028,00 грн.
Відповідач подав до суду відзив на позов, в якому вказує на безпідставність та не обґрунтованість позовних вимог, просить відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що позивач на день смерті сина була пенсіонером, тобто у розумінні положень національного законодавства, є непрацездатною особою. В свою чергу, вимоги ст. 27 Закону та ст. 1200 ЦК України не виконані у повному обсязі, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів, що підтверджували офіційний заробіток ОСОБА_3 , перебування позивача на утриманні ОСОБА_3 та яку суму грошових коштів отримувала позивач щомісячно від свого сина. Окрім цього позивачем не надано довідки про доходи, аби встановити чи вона є особою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом. 
Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 30 листопада 2021 року позов задоволено. Стягнуто з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 134028,00 грн страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника. 
Додатковим рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 30 листопада 2021 року стягнуто з відповідач на користь позивача судові витрати, пов`язані з оплатою витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 24000,00 гривень.
Не погодившись з рішенням суду ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову у задоволені позовних вимог.
В якості основних доводів скаржник посилається на те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано усі обставини справи та не враховано, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які підтверджували офіційний заробіток ОСОБА_3 , перебування позивача на утриманні ОСОБА_3 та яку суму грошових коштів отримувала позивач щомісячно від свого сина. Позивачем в обґрунтування позову не надано довідки про доходи її сина для встановлення обставин, які б підтверджували потребу у матеріальній допомозі та обставин, за яких позивач перебувала на утриманні свого сина. 
Відзиву на апеляційну скаргу від відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору  ОСОБА_2   не надходило.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги та в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам рішення суду не відповідає. 
       Судом першої інстанції встановлено, що 03.12.2018 в с. Джулинка Бершадського району Вінницької області відбулась ДТП за участі автомобіля "MITSUBISHI 200", р.н. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 , який скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_3 . 
Внаслідок ДТП від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_3  ІНФОРМАЦІЯ_1 помер (а.с. 15-16).
За фактом настання ДТП внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018020090000661 за ст. 286 КК України та розпочато досудове розслідування. 26.12.2018 слідчим було винесено постанову про закриття кримінального провадження № 12018020090000661 у зв`язку з відсутністю в діянні складу злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України (а.с. 12).
Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "MITSUBISHI 200" застрахована ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (а.с. 14).
Матір`ю загиблого являється позивач (а.с. 16,17), яка є пенсіонером та інвалідом І групи загального захворювання, що підтверджується копією посвідчення та довідки (а.с. 22-23).
До складу сім`ї загиблого ОСОБА_3 входила мати ОСОБА_1 , яка перебувала на утриманні сина ОСОБА_3 , оскільки є інвалідом І групи загального захворювання, при цьому померлий на час смерті не був одружений та сім`ї не мав. Позивач дійсно є мамою одиночкою, її син ОСОБА_3 , був записаний по батькові зі слів матері (а.с. 17-20).
ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Головному управлінні ПФУ у Вінницькій області та отримує пенсію за віком, загальний розмір якої з січня 2017 року по грудень 2018 року становить 38328,16 грн (а.с.42).
25.06.2019 позивач повідомила відповідача про ДТП та також подала заяву на виплату страхового відшкодування (а.с. 24-25).
Відповідач здійснив часткову виплату страхового відшкодування, що включає лише відшкодування заподіяної моральної шкоди у розмірі 44 676,00 грн., а у задоволенні вимоги відшкодувати витрати пов`язані із втратою годувальника - відмовлено (а.с. 28).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, позивач є особою, яка має право на відшкодування шкоди у зв`язку із загибеллю сина ОСОБА_3 , оскільки на день його смерті була на його утриманні та мала право на одержання від нього утримання.
Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погодитись не може, з огляду на наступне.
Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Порядок та умови здійснення страхового відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, передбачений статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі- Закон України № 1961-IV).
Пунктом 27.2 ст.27 Закону України № 1961-IV передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Зазначена норма права за способом викладення змісту є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою.
Частиною 1 статті 1200 ЦК України визначено, що в разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. 
Тобто, коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, можна розділити на дві групи: а) непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання; б) дитина потерпілого, народжена після його смерті.
Що стосується першої категорії осіб, то з аналізу вказаних положень слідує, що умовою для відшкодування шкоди є одночасна наявність двох обов`язкових підстав: непрацездатність особи та її перебування на утриманні померлого або наявність у неї права на одержання утримання на день смерті померлого.
Згідно з роз`ясненнями, наведених у п. 20 постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, при вирішенні позовів про відшкодування шкоди, заподіяної втратою годувальника, слід мати на увазі, що право на відшкодування такої шкоди мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого, незалежно від родинних зв`язків, або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більше ніж десятимісячного строку після його смерті.
Зокрема, у разі смерті потерпілого, який був застрахований, право на одержання страхових виплат на підставі Закону № 1105-XIV мають: жінки, які досягли 55 років, і чоловіки - 60 років, якщо вони не працюють. Непрацездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування. Розмір відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у цих випадках визначається з його заробітку без врахування заробітку або пенсії, що одержували зазначені особи.
З аналізу наведеного вбачається, що для визнання батьків, які є пенсіонерами, такими, що мають право на отримання страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника, зокрема, потрібно довести, що частка заробітку останнього (сина позивача), яка припадала на позивача, була основним і постійним джерелом її існування.
Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 є матір`ю померлого ОСОБА_3 , який одружений не був та дітей не мав.
Факт настання страхового випадку ніким у справі не оспорюється та зафіксований правоохоронними органами.
Як вбачається із матеріалів прави, відповідачем здійснено виплату позивачу страхового відшкодування із заподіянням моральної шкоди у розмірі 44 676,00 грн.
Верховний Суд у постанові від 01.12.2021 у справі №127/13341/20 звернув увагу, що якщо предметом позову є відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, доказуванню підлягає не лише факт родинних відносин, а й факт перебування на утриманні померлого та потреба у матеріальній допомозі.
Обґрунтовуючи позовні вимоги  ОСОБА_1 вказувала на те, що вона, як матір померлого  ОСОБА_3 , на підставі п.27.2. ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має право відшкодування шкоди встановленої ст. 1200 ЦК України, у зв`язку зі смертю сина, оскільки на день його смерті була на його утриманні. При цьому позивач, як доказ вказаних обставин надала довідки сільської ради.
Колегія суддів звертає увагу на те, що сам факт пенсійного віку, інвалідність позивача та проживання її однією сім`єю з померлим сином не підтверджує обставин, що вона перебувала на утриманні останнього та мала потребу у його матеріальній допомозі. 
Крім довідок сільської ради, суду не надано доказів, що свідчать про перебування  ОСОБА_1 на утриманні свого сина та її потреби у матеріальній допомозі. 
Матеріали справи не містять довідки про доходи загиблого за останні дванадцять місяців до ДТП, що унеможливлює встановлення обставини наявності таких доходів останнього та можливості утримання своєї матері.
Водночас  ОСОБА_1 не довела належними та допустимими доказами, що вона перебувала на утриманні свого сина, а також, що допомога померлого була основним та постійним джерелом її існування.
       На вказані обставини суд першої інстанції не звернув увагу та дійшов помилкового висновку про доведеність позивачем позовних вимог.
Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд прийшов до висновку, що належних доказів, що свідчать про те, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для позивача матеріальна допомога саме з боку загиблого сина ОСОБА_1 надано не було, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову. 
Відповідно до ч.1ст. 81 ЦПК України та ч.3 ст. 12 ЦПК України  кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Позивач в супереч ст.ст.12,81 ЦПК України не довела обставин, які мають значення для справи і на які вона посилалася у позові, як на підставу своїх вимог. 
Вирішуючи спір, суд формально підійшов до його вирішення, не дав належної правової оцінки доказам справи і як насідок прийшов помилкового висновку про задоволення позову. 
Доводи апеляційної скарги відповідача є вагомими, а тому приймаються судом до уваги, оскільки вони спростовують висновки суду першої інстанції. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми процесуального та матеріального права, його висновки не відповідають фактичним обставинам справи, що є підставою для скасування рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" № 14 від 18 грудня 2009 року, у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.
Враховуючи зазначене, додаткове рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 22 лютого 2022 року у даній справі також підлягає скасуванню.
Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що дана цивільна справа згідно п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову до суду. Критерій віднесення справи до малозначної (п.2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України) є автоматичною підставою віднесення справи до такої категорії.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків встановлених цією ж нормою.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382-384, 389 ЦПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп»- задовольнити.
Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 30 листопада 2021 року та додаткове рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 22 лютого 2022 року скасувати та ухвалити нове.
В задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та відповідно до вимог п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України касаційному оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складено 30 червня 2022 року. 

Головуючий                                                               М.М. Якименко

Судді                                                                          О.В. Ковальчук

                                                                               Т.Б. Сало