ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2022 року 
м. Київ
справа № 810/1661/17
адміністративне провадження № К/9901/58788/18 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Хохуляка В.В., суддів: Бившевої Л.І., Ханової Р.Ф.,

розглянув у попередньому судовому засіданні як суд касаційної інстанції справу №810/1661/17 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Віракс" до Київської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, касаційне провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Віракс" на рішення Київського окружного адміністративного суду від 06.04.2018 (суддя Панченко Н.Д.) та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 12.07.2018 (головуючий суддя Лічевецький І.О., судді: Мельничук В.П., Земляна Г.В.),

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Віракс" звернулося до адміністративного суду з позовом до Київської митниці Державної фіскальної служби, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, у якому позивач просив: визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №125150001/2016/010097/2 від 27.12.2016; зобов`язати Київську митницю Державної фіскальної служби прийняти рішення щодо визнання заявленої декларантом митної вартості товару щодо товарів, які імпортуються за митною декларацією №125150001/2016/710811 від 27.12.2016; стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Віракс" суму переплачених податків та обов`язкових митних платежів у розмірі 25687,37грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 06.04.2018, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.07.2018, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Товариство з обмеженою відповідальністю "Віракс" звернулося з касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 06.04.2018, постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 12.07.2018 у справі №810/1661/17 та прийняти нове рішення про задоволення позову. 

Ухвалою Верховного Суду від 16.08.2018 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства у справі №810/1661/17.

Ухвалою суду від 16.05.2022 попередній розгляд справи призначено на 17.05.2022. 

В обґрунтування касаційної скарги позивач вказує, що при митному оформленні товару, який ввозився на територію України, було визначено митну вартість за основним методом-за ціною договору (контракту), та було заявлено цей показник у декларації митної вартості, до якої додані документи, що її підтверджують, згідно з переліком, визначеним Митним кодексом України. Однак, на думку позивача, орган доходів і зборів безпідставно не погодився із заявленою декларантом митною вартість товару, визначеною за ціною договору (контракту), та незаконно прийняв рішення про коригування митної вартості товару із застосування резервного методу.

У поданому відзиві на касаційну скаргу відповідач зазначає, що касаційна скарга не спростовує рішень судів попередніх інстанцій, які по суті є законними, обґрунтованими та правомірними, такими, що прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Касаційний розгляд справи здійснюється в попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 КАС України.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, ТОВ Віракс є новим найменуванням ТОВ Візард-Україна, що підтверджується протоколом загальних зборів учасників ТОВ Візард-Україна від 15.03.2017 №1/2017.

02.08.2016 між ТОВ Візард-Україна та компанією Аlfеy Solutions Ou укладено контракт № 02/08-16 на поставку санітарно-технічного, нагрівального, опалювального та іншого обладнання, а також комплектуючих до нього.

У грудні 2016 року на адресу позивача надійшов товар за цим контрактом.

26.12.2016 з метою митного оформлення товару ТОВ Віракс подало електронну митну декларацію № 125150001/2016/710666, у якій митна вартість товару визначена за основним методом - за ціною договору (контракту).

Для підтвердження правильності задекларованих показників позивачем було надано: зовнішньоекономічний контракт від 02.08.2016 №02/08-16; інвойси від 22.12.2016 №5024 та №5025; сертифікат перевезення товару; міжнародну товарно-транспортну накладну №0015115; прайс-лист, контракт, договір про надання послуг митного брокера.

За результатами розгляду поданих до митного оформлення документів, митним органом було запропоновано декларанту надати додаткові документи згідно з частиною третьою статті 53 Митного кодексу України, а саме: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних з виконанням договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів, та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовленого спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформації біржових організацій про вартість товару або сировини.

27.12.2016 митний брокер повідомив Київську митницю ДФС про неможливість на даний час подати додаткові документи та просив прийняти рішення до закінчення встановленого терміну.

З урахуванням викладеного, Київською митницею ДФС було прийняте рішення про коригування митної вартості від 27.12.2017 №125150001/2016/010097/2, згідно з яким відповідач, застосувавши резервний метод, скоригував заявлену позивачем митну вартість товарів у ЕМД №125150001/2016/710666, а саме, збільшив митну вартість товару №3 до 327,50 дол. США; збільшив митну вартість товару №5 до 10795,18 дол. США; збільшив митну вартість товару №7 до 4,06 дол. США; збільшив митну вартість товару №8 до 227,96 дол. США; збільшив митну вартість товару №9 до 5671,01 дол. США (т.2, а.с. 169-170).

Обґрунтовуючи підстави не прийняття заявленої позивачем митної вартості товару, митний орган у графі 33 оспорюваного рішення зазначив, що надані позивачем документи містять розбіжності, а саме, прайс-лист виданий відправником, а не виробником.

Не погоджуючись з рішенням відповідача про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування рішень, зобов`язання вчинити дії та стягнення суми митних платежів.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, відмовляючи в задоволенні позову, посилався на обґрунтованість дій відповідача та правомірність рішення Київської митниці ДФС щодо коригування митної вартості, з огляду на відсутність документального підтвердження заявлених відомостей про митну вартість.

Відповідно до частини першої статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

У частині другій цієї статті наведений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів.

Частиною третьою статті 53 МК України встановлено обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з положенням частини четвертої вказаної статті у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.

Відповідно до частини першої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Згідно з положеннями статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 МК України за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Як установлено судами та підтверджується матеріалами справи, основними мотивами прийняття оскаржуваних рішень Митницею стало ненадання Товариством належних документів, в тому числі на запит, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

У справі, що розглядається, відповідач стверджує, що ЕМД №125150001/2016/710666 та додані до неї документи не містили відомостей щодо здійснення страхових витрат та витрат на перевезення товару. Зокрема, митний орган звертає увагу, що відповідно до приєднаної до ЕМД міжнародної товарно-транспортної накладної, товар перевозився підприємством, зареєстрованим на території України, що свідчить про здійснення позивачем додаткових витрат пов`язаних з транспортуванням та страхуванням, не включених до митної вартості товарів.

Крім того, відповідач зазначає, що відповідно до ЕМД №125150001/2016/710666 експортером товару є компанія «Аlfеy Solutions Ou», розташована у м. Талін, Естонія. У той же час, у графі 15 ЕМД №125150001/2016/710666 у якості країни відправлення зазначена Чехія.

З`ясовуючи обґрунтованість зазначених розбіжностей, судами попередніх інстанцій встановлено, що як вбачається з ЕМД №125150001/2016/710666 поставка товарів здійснювалась на умовах CPT Київ.

Відповідно до правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати, поставка товарів на умовах CPT (фрахт/перевезення оплачені до (... назва місця призначення)) означає, що продавець здійснює поставку товару шляхом його передання перевізнику, призначеному ним самим. Додатково до цього, продавець зобов`язаний оплатити витрати перевезення товару до названого місця призначення. Це означає, що покупець приймає на себе всі ризики та будь-які інші витрати, що можуть виникнути після здійснення поставки товару у вищезазначений спосіб.

Таким чином, відповідно до умов поставки CPT, витрати щодо транспортування товару покладаються на продавця.

Разом з цим, у пункті 1.3 контракту від 02.08.2016 №02/08-16 зазначено, що умови цього контракту викладені у відповідності з Міжнародними правилами тлумачення термінів «Інкотермс» в редакції 2010 року, які застосовуються з урахуванням особливостей, пов`язаних з даним контрактом.

Відповідно до пункту 5.2 контракту від 02.08.2016 №02/08-16, за згодою сторін договір з перевізником на перевезення товару може бути укладений як продавцем так і покупцем, який самостійно обирає перевізника, укладає з ним договір перевезення, сплачує фрахт.

Тобто, пунктом 5.2 контракту №02/08-16 від 02.08.2016 передбачено відступ від умов поставки СРТ щодо особи, яке несе витрати, пов`язані з транспортування товару.

Суди з`ясували, що як вбачається з міжнародної товарно-транспортної накладної, що була долучена позивачем до ЕМД №125150001/2016/710666, перевезення товарів згідно з інвойсами від 22.12.2016 №5024 та 5025 за маршрутом Luleи, Чехія - Бровари, Україна здійснювалось перевізником - МПП «ПРИКАРПАТТРАНС», яке зареєстроване за адресою: 82180, Львівська обл., Дрогобицький район, смт. Підбуж.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що перевезення товарів здійснювалось резидентом України.

Як констатовано судами, будь-яких доказів, які б підтверджували вартість послуг з перевезення позивач до митного контролю не надав.

З урахуванням викладеного, висновки митного органу про невключення позивачем до складу митної вартості товарів витрат, пов`язаних з транспортуванням товару до кордону з Україною знайшли обґрунтовані підтвердження.

Крім того, судами розглянуто посилання відповідача на розбіжності у частині походження товару.

У графі 2 ЕМД №125150001/2016/710666 у якості відправника (експортера) товару зазначено компанію «Аlfеy Solutions Ou», яка є резидентом Естонії та знаходиться у м. Талін. Водночас у графі 15 ЕМД №125150001/2016/710666 у якості країни відправлення зазначено Чехія.

Суд першої інстанції вказав, що пояснень з приводу зазначених розбіжностей позивач під час розгляду справи не надано.

Також, встановлено, що наданий позивачем прайс-лист «Alfey Solutions Ou» від 22.12.2016, всупереч вимог пункту 6 частини 3 статті 53 Митного кодексу України, виданий не виробником імпортованого товару, а якого експортером (продавцем).

Таким чином, беручи до уваги суперечність поданих позивачем документів в частині порядку та умов поставки товару, суди дійшли висновку, що митний орган мав достатньо підстав для сумніву в правильності митної оцінки товару. За таких обставин митний орган обґрунтовано запропонував позивачу надати додаткові документи.

Водночас, надані позивачем додаткові документи сумнівів у правильності митної оцінки товару, що були підставою для їх витребовування, не усунули.

Відтак, сторони зобов`язані надати всі докази судам першої та апеляційної інстанції, а суд касаційної інстанції має право здійснити лише касаційний перегляд справи щодо дотримання судами норм процесуального права та правильного застосування норм матеріального права.

Доводи касаційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судами попередніх інстанцій. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права касаційна скарга відповідача не містить. Наявність у митного органу обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначеної декларантом митної вартості товару у цій справі відповідачем доведена.

Враховуючи вищенаведене, суд касаційної інстанції погоджується з позицією  суду першої та апеляційної інстанції, не спростованими доводами касаційної скарги, про наявність законних підстав для відмови у задоволенні позову.

Суд касаційної інстанції визнає, що суди не допустили неправильного застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин. 

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суди попередніх інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосували норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги митного органу без задоволення. 

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Віракс" залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 06.04.2018 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 12.07.2018 у справі №810/1661/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................
В.В. Хохуляк
Л.І. Бившева 
Р.Ф. Ханова
Судді Верховного Суду