РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2022 року
м. Рівне

Справа № 570/1427/21
Провадження № 22-ц/4815/371/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді: Гордійчук С.О.,
суддів: Хилевича С.В., Шимківа С.С.,
секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи: 
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідачі: ТзОВ «Кей-Колект», ТзОВ «Бенефіт Істейн»; 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Дар`я Володимирівна 

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 09 листопада 2021 року, ухвалене в складі судді Красовського О.О.,дата складання повного тексту судового рішення 15.11.2021 року, у справі №570/1427/21,

в с т а н о в и в :

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ТзОВ «Кей-Колект», ТзОВ «Бенефіт Істейн»; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Дар`я Володимирівна про визнання договору купівлв-продажу житлового будинку недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію.
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що 29 січня 2007 року між Акціонерним комерційним банком інноваційний банк «УкрСиббанк» (далі - Банк) та ОСОБА_2  укладено кредитний договір № 11112934000 (далі – Кредитний договір), за умовами якого він отримав кредит у розмірі в сумі 124800,00 доларів США зі сплатою за користання кредитними коштами 13,8 процентів річних, на строк до 29 січня 2014 року.
На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 30 січня 2007 року між Акціонерним комерційним банком інноваційний банк «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір № 45885 (далі – Іпотечний договір). Відповідно до п.1.1. Іпотечного договору, Іпотекодавцю передає в іпотеку нерухоме майно: житловий будинок АДРЕСА_1 з надвірними будівлями та земельна ділянка площею 0,08 га, цільове призначення – для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 .
Наприкінці березня 2021 року позивачці стало відомо про те що житло, яке належить їй на праві власності (житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_2 ) відчужено на підставі договору купівлі- продажу нерухомого майна від 22 березня 2021 року, укладеного між ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» та ТОВ «БЕНЕФІС ІСТЕЙТ», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В., зареєстрованим в реєстрі за № 693.
Зазначала, що дії ТОВ «Кей-Колект» та ТОВ «БЕНЕФІС ІСТЕЙТ» як щодо звернення стягнення на іпотечне майно у спосіб його продажу іпотекодержателем у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку», є протиправними, оскільки такі дії не відповідають нормам Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про мораторій стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Посилаючись на наведене, позивачка просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна щодо житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , який укладений 22 березня 2021 року між ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» та ТОВ «БЕНЕФІС ІСТЕЙТ», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Дар`єю Володимирівною, зареєстрованим в реєстрі за № 693; скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьової Дар`ї Володимирівни (індексний номер 57222316 від 22.03.2021 року) про державну реєстрації прав та їх обтяжень на зазначений житловий будинок за Товариством з обмеженою відповідальністю «БЕНЕФІС ІСТЕЙТ» на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 22.03.2021 року. 
Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 09 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 до ТзОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», ТзОВ «БЕНЕФІТ ІСТЕЙТ»; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Дар`я Володимирівна про визнання договору купівлв-продажу житлового будинку недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію - задоволено. 
Визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна щодо житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , який укладений 22 березня 2021 року між ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» та ТОВ «БЕНЕФІС ІСТЕЙТ», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Дар`єю Володимирівною, зареєстрованим в реєстрі за № 693.
Скасувано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьової Дар`ї Володимирівни (індексний номер 57222316 від 22.03.2021 року) про державну реєстрації прав та їх обтяжень на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 за Товариством з обмеженою відповідальністю «БЕНЕФІС ІСТЕЙТ» на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 22.03.2021 року (посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Дар`єю Володимирівною, зареєстрованим в реєстрі за № 693).
В апеляційній скарзі ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що чинне законодавство передбачає право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання, проте судом не враховано інтереси та право кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок іпотечного майна у тому числі і за допомогою іпотечного застереження. Вважає, що наступне відчуження майна від ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ТзОВ «БЕНЕФІС ІСТЕЙТ» не стосується прав та інтересів позивача та не може призвести до порушення його прав.
У відзиві на апеляційну скаргу, позивач заперечує доводи останньої просить суд оскаржуване рішення залишити без зміни, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною першою статті 367 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції цим вимогам відповідає.
29 січня 2007 року між Акціонерним комерційним банком інноваційний банк «УкрСиббанк» (далі - Банк) та ОСОБА_2  укладено кредитний договір № 11112934000 (далі – Кредитний договір) за умовами якого він отримав кредит у розмірі в сумі 124800,00 доларів США зі сплатою за користання кредитними коштами 13,8 процентів річних, на строк до 29 січня 2014 року.
30 січня 2007 року між Акціонерним комерційним банком інноваційний банк «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір № 45885 (далі – Іпотечний договір). Відповідно до п.1.1. Іпотечного договору, Іпотекодавцю передає в іпотеку нерухоме майно:
Житловий будинок АДРЕСА_1 з надвірними будівлями та земельна ділянка площею 0,08 га, цільове призначення – для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно з пунктом 5.1 договору іпотеки сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, яке здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, в тому числі шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати Предмет іпотеки в рахунок будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» .  
Пунктами 5.2, 5.3 договору іпотеки передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем основного зобов`язання іпотекодержатель надсилає йому рекомендованим листом повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. В повідомленні іпотекодержатель зазначає спосіб, який застосовується ним для задоволення своїх вимог.
У пункті 5.4 договору іпотеки сторони визначили, що у разі застосування передачі предмета іпотеки у власність іпотекодержателя як способу задоволення вимог іпотекодержателя, цей договір є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.
12 грудня 2011 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладений договір факторингу № 1, відповідно до положень якого ТОВ «Кей-Колект» одержало право вимагати від боржників і гарантів виконання усіх зобов`язань за первинними договорами і договорами забезпечення.
На підставі договору відступлення права вимоги за договорами іпотеки, укладеного 13 лютого 2012 року між ПАТ «Укрсиббанк» і ТОВ «Кей-Колект», посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Е. В., ТОВ «Кей-Колект» набуло право вимоги за вищевказаним договором іпотеки.
05 січня 2021 року ТОВ «Кей-Колект» направило ОСОБА_1 повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку передбаченому ст.37,38 Закону України «Про іпотеку».
Згідно договору купівлі- продажу нерухомого майна від 22 березня 2021 року, укладеного між ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» та ТОВ «БЕНЕФІС ІСТЕЙТ», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В., зареєстрованим в реєстрі за № 693 житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_2 відчужено ТОВ «БЕНЕФІС ІСТЕЙТ».
Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В. здійснено державну реєстрацію права власності на вказаний будинок за Відповідачем 2 на підставі договору купівлі – продажу нерухомого майна від 22 березня 2021 року, номер запису про право власності 41109955, підстава виникнення запису : рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 57222316 від 22.03.2021 року. 
Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Отже, за загальним правилом право розпоряджатися майном належить власнику, а особа, яка не є власником, таким правом не наділена.
Особа, яка не є власником майна, вправі розпоряджатися цим майном лише у випадках, встановлених законом.
Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.
Згідно з частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 зазначеного Закону).
Отже, за змістом частини першої статті 33 та частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише якщо останнє не виконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку».
Установивши, що вимогу про дострокове повернення кредиту у повному обсязі та повідомлення про намір іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, було направлено на адресу позичальника ОСОБА_2 та іпотекодавця ОСОБА_1 , суд дійшов правильного висновку, про дотримання іпотекодержателем процедури належного надсилання іпотекодавцю вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки.
07 червня 2014 року набрав чинності Закон № 1304-VII, підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону № 898-IV, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:
- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;
- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.
Велика Палата Верховного Суду у постановах від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18а (провадження № 11-474апп19) та від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18 (провадження № 14-45цс20) зробила висновок про те, що звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, визначений сторонами в іпотечному застереженні, є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог.  При цьому до прийняття  Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому способі) не залежало від наявності згоди іпотекодавця, а залежало від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження.
Тобто, Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» підлягає застосуванню навіть у разі звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку.
Убачається, що всупереч дії мораторію відбувся фактичний перехід до іншої особи права власності на предмет іпотеки без згоди власника майна.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висноку, що ТОВ «Кей-Колект» не мало права на відчуження іпотечного майна - житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , а у нотаріуса були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказане майно за ТзОВ «Бенефіт Істейн».
Апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані, аргументи ТОВ «Кей-Колект» про те, що на здійснене у позасудовому порядку звернення стягнення на предмет іпотеки, не поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». 
Тимчасова заборона примусового стягнення на майно, яке виступає як забезпечення виконання зобов`язань за кредитом в іноземній валюті, діє з урахуванням приписів Закону України «Про іпотеку» та забороняє звернення стягнення на предмет іпотеки, який відповідає вимогам пункту першого зазначеного Закону, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті у будь-який спосіб.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
За таких обставин доводи апеляційної скарги не свідчать про неправильне застосування судом першої норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи,тому відповідно до ст.375ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржене рішення без змін.
З огляду на викладене відповідно до ч.13ст.141ЦПК України відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» залишити без задоволення.
       Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 09 листопада 2021 року залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 19 травня 2022 року.

Головуючий :   

Судді :