ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2022 року	Львів	Справа № 300/8462/21 пров. № А/857/5824/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді                                   Курильця А.Р.,
суддів                                                       Кушнерика М.П., Мікули О.І.,       

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій та бездіяльності протиправними, -

суддя в 1-й інстанції - Тимощук О.Л.,
час ухвалення рішення - 18.02.2022 року, 
місце ухвалення рішення - м. Івано-Франківськ,
дата складання повного тексту рішення - 18.02.2022 року,

                                                   в с т а н о в и в :
          
У грудні 2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 25.11.21 року №0900-0207-8/44464 щодо відмови у переведенні з пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII (далі - Закон № 3723-ХІІ). Зобов`язати відповідача зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 період роботи на виборній посаді міського голови м. Тлумач з 15.04.2002 по 29.11.2010 та на посадах в органах місцевого самоврядування з 14.02.2011 по 01.05.2016, здійснити переведення ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з часу звернення з заявою від 10.11.2021 з урахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданих Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради №№14-21/239, 14-21/270 від 01.10.2021.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2022 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови у переведенні ОСОБА_1 з пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу», зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до стажу державної служби позивачу період роботи на виборній посаді міського голови міста Тлумача з 15.04.2002 по 29.11.2010, а також на посадах в органах місцевого самоврядування з 14.02.2011 по 01.05.2016 та перевести з 10.11.2021 на пенсію за віком, відповідно до Закону України "Про державну службу". В задоволенні решти вимог позовної заяви, відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що періоди роботи на виборній посаді міського голови міста Тлумача з 15.04.2002 по 29.11.2010, а також на посадах в органах місцевого самоврядування з 14.02.2011 по 01.05.2016 не можуть бути враховані до стажу роботи, який дає право на пенсію державного службовця, оскільки вказані посади є посадами органів місцевого самоврядування. Натомість, ОСОБА_1 станом на 01.05.2016 не набув достатнього стажу для призначення пенсії державного службовця, оскільки він складає лише 7 років 5 місяців 5 днів. Також звертає увагу на обрання позивачем неналежного способу захисту прав, оскільки суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які віднесені до компетенції цього органу, відтак, належним способом захисту права позивача є зобов`язання органу Пенсійного фонду повторно розглянути заяву про переведення на інший вид пенсії. 
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки відповідачем оскаржується рішення лише в частині задоволених позовний вимог, предметом перегляду апеляційного суду не є правомірність/неправомірність урахування довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданих Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради №14-21/239, 14-21/270 від 01.10.2021. 
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачу призначено пенсію за віком на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
10.11.2021 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про переведення її з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком державного службовця відповідно до Закону №3723-XII.
Рішенням від 25.11.2021 №0900-0207-8/44464 позивачу відмовлено в переведенні на пенсію за віком згідно Закону №3723-XII у зв`язку з відсутністю 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби. У зазначеному листі вказано, що періоди роботи з 15.04.2002 по 29.11.2010 та з 14.02.2011 по 01.05.2016 не можуть бути зараховані до стажу роботи, який дає право на пенсію державного службовця, оскільки займані посади за цей період є посадами органів місцевою самоврядування. (а.с. 10)
Вважаючи дії пенсійного органу протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Даючи оцінку спірним правовідносинам колегія суддів виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" від 07.06.2001 №2493-III (Далі - Закон №2493-III), служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.
Згідно із ст.3 Закону №2493-III, посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України "Про державну службу" № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII), який набрав чинності 01.05.2016.
Відповідно до пункту 2 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII з 1 травня 2016 року втратив чинність Закон України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ (далі - Закон № 3723-ХІІ) , крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Відповідно до пункту 10 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Положеннями пункту 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №  889-VIII встановлено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Отже, за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. 
Обов`язковою умовою для збереження в особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII  після 1 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 вказаного Закону та Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби. 
Відповідно до ст.37 Закону №3723-XII  (у редакції на час набрання чинності Законом №889-VIII), на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців,  незалежно від місця  роботи на  часу досягнення зазначеного віку.
Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Згідно із ч. 2 ст. 46 Закону №889-VIII, до стажу державної служби зараховується час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування" № 2493-III від 07.06.2001. 
Отож, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом №2493-III, входить до стажу державної служби.
Відповідно до пункту 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 229, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII "Про державну службу".
Відповідно до пункту 8 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Отже, в даному випадку до застосування підлягають норми Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283 (далі - Порядок №283), а саме пункту 2 вказаного порядку - до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування передбачених статтею 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.
Згідно із записів трудової книжки серії НОМЕР_1 позивач з 15.04.2002 по 29.11.2010 обіймав посаду міського голови міста Тлумача; 
14.02.2011 - призначений на посаду начальника відділу патронатної служби виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради; 
02.11.2015 - переведений на посаду заступника начальника управління з питань надзвичайних ситуацій виконавчого комітету міської ради; 
01.02.2016 - переведений на посаду заступника начальника управління з питань надзвичайних ситуацій, мобілізаційно - оборонної роботи та діяльність правоохоронних органів Івано-Франківської міської ради - начальника відділу планування та захисту населення. (а.с. 11-15)
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що посади, котрі обіймав позивач в органах місцевого самоврядування з 15.04.2002 по 29.11.2010, а також з 14.02.2011 по 01.05.2016, відповідно до статті 14 Закону №2493-III, пункту 2 Порядку №283 входить до переліку посад, які зараховуються до стажу державної служби.
Матеріалами справи підтверджується, що стаж роботи позивача на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, на день набрання чинності Закону України "Про державну службу" №889-VІІІ - 01.05.2016, становив більше 10 років, при цьому позивач працював на посадах державної служби станом на день набрання чинності  Законом №889-VIII, що дає їй право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу". 
Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано врахував правову позицію Великої Палати Верховного Суду, що наведена у постанові від 13.02.2019 під час розгляду типової справи №822/524/18, згідно з якою законодавцем визначено правила, які підлягають застосуванню при призначенні пенсії державним службовцям після 01.05.2016, тобто підлягають застосуванню у сукупності норми, визначені п. 10, 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положень" Закону № 889-VIII, і норми, передбачені ч.1 ст.37 Закону № 3723-XII, які визначають умови для призначення пенсії державного службовця, а саме: вік, стаж державного службовця і страховий стаж.
Також, колегія суддів звертає увагу, що обрана судом першої інстанції форма захисту порушеного права позивача у даному випадку не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача, оскільки останнім прийнято рішення по суті заяви ОСОБА_1 про переведення його на пенсію за віком відповідно до Закону № 3723-XII, а отже, реалізовано дискреційні повноваження щодо прийняття рішення з певною свободою розсуду. Відтак, колегія суддів вважає, що відновлення порушеного права позивача можливе не інакше, як шляхом зобов`язання відповідача вчинити певні дії, зокрема, зобов`язати перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на пенсію за віком відповідно до Закону № 3723-ХІІ.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). 
Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційних скарг висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.
Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 308,311,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

                                               п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2022 року № 300/8462/21- без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	М. П. Кушнерик 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 01 червня 2022 року.