УХВАЛА
28 квітня 2022 року 
м. Київ
справа № 360/1351/21
адміністративне провадження № К/990/1052/22
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):
судді-доповідача - Радишевської О.Р.,
суддів - Данилевич Н.А., Уханенка С.А.,
перевіривши касаційну скаргу Державної служби України з питань праці на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року у справі №360/1351/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Луганській області, Державної служби України з питань праці про визнання протиправними та скасування висновку, наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Держпраці у Луганській області (далі - ГУ Держпраці у Луганській області, відповідач-1), Державної служби України з питань праці (далі - Держпраці, відповідач-2) про визнання протиправними та скасування висновку, наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року позовну заяву залишено без розгляду у зв`язку з пропущенням строку звернення до суду.
Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року у справі №360/1351/21 скасовано, а справу направлено до Луганського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Ухвалами Верховного Суду від 13 та 29 грудня 2021 року касаційні скарги Державної служби України з питань праці на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року у справі №360/1351/21 було повернуто особі, яка їх подала.
10 січня 2021 року до Суду втретє надійшла касаційна скарга Державної служби України з питань праці на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року у справі №360/1351/21.
Ухвалою Верховного Суду від 31 січня 2022 року визнано неповажними підстави пропуску строку Державної служби України з питань праці на касаційне оскарження постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року у справі №360/1351/21 та касаційну скаргу залишено без руху; надано скаржнику строк у десять днів із дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліку касаційної скарги, зазначеного у мотивувальній частині ухвали, шляхом подання до суду касаційної інстанції, зокрема, заяви про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням інших підстав для його поновлення і надіслання відповідних доказів на підтвердження викладених у заяві обставин.
На виконання вимог вказаної ухвали Державною службою України з питань праці подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження. У вказаній заяві скаржник на обґрунтування поважності причин пропуску строку послався на ті ж обставини, оцінивши які Суд в ухвалі про залишення касаційної скарги без руху від 31 січня 2022 року дійшов висновку про їхню неповажність.
Так, скаржник зазначає, що першу та другу касаційні скарги були подані Держпраці в межах строків, встановлених частиною другою статті 329 КАС України. Отже, без невиправданих затримок і зайвих зволікань Держпраці скористалося правом на звернення до суду з касаційною скаргою втретє. Окрім цього скаржник просить Суд врахувати завантаженість роботи юридичної служби Держпраці.
Оцінюючи вказані обставини, Суд зазначає, що підстави пропуску строку касаційного оскарження можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк, подання касаційної скарги.
Питання поважності причин пропуску процесуального строку оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку, з урахуванням обставин справи і належних доказів поважності пропуску процесуального строку на оскарження.
Приписами статті 44 КАС України встановлено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти шостий, сьомий частини п`ятої цієї статті).
Наведеними положеннями КАС України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку касаційного оскарження, а також належного оформлення касаційної скарги.
З урахуванням викладеного, Суд зауважує, що неодноразове повернення касаційної скарги не є безумовною підставою для поновлення строку на касаційне оскарження. Крім того, обставини, за яких суд касаційної інстанції вже повертав попередні касаційні скарги, були безпосередньо пов`язані з організаційною діяльністю заявника (неналежне оформлення).
Отже, клопотання скаржника про його поновлення строку на касаційне оскарження не можна вважати обґрунтованим, оскільки неодноразове невиконання вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та, як наслідок, повернення її заявнику не є поважною причиною пропуску такого строку, адже є такою, що залежить виключно від волі особи, яка подає касаційну скаргу, а тому не надає такій особі права у будь-який необмежений час після сплину строку касаційного оскарження реалізовувати право на оскарження судового рішення повторно.
Суд зазначає, що з аналізу наведених норм законодавства випливає, що у ситуації з пропуском строків державними органами, поважними причинами пропуску строку апріорі не можуть виступати недоліки внутрішньої організації роботи суб`єкта владних повноважень (зокрема, завантаженість юридичної служби Держпраці), які перебувають у прямій залежності від волі скаржника. Це пов`язано з тим, що держава має дотримуватись принципу належного врядування та не може отримувати вигоду від порушення правил та обов`язків, встановлених нею ж.
Отож зазначені скаржником причини пропуску строку на подання касаційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а отже, не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.
З урахуванням наведеного Суд не вбачає підстав визнавати поважними причини пропуску строку на касаційне оскарження.
Пунктом 4 частини першої статті 333 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.
Ураховуючи, що скаржником не наведено інших поважних підстав для поновлення строку касаційного оскарження, а також не надано належних доказів на їхнє підтвердження, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись статтями 44, 248, 332, 333 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Визнати неповажними підстави пропуску строку Державною службою України з питань праці на касаційне оскарження постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року у справі №360/1351/21.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державної служби України з питань праці на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року у справі №360/1351/21.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.
Суддя-доповідач:                                                                      О.Р. Радишевська
Судді:                                                                                          Н.А. Данилевич
                                                                                          С.А. Уханенко