КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ   СУД   

Справа  757/60464/18-ц                                                                      Головуючий у І-й інстанції - Волкова С.Я.
апеляційне провадження № 22-ц/824/777/2022                                                 Доповідач Заришняк Г.М

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
14 червня  2022 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого - Заришняк Г.М.
Суддів - Кулікової С.В., Рубан С.М.
при секретарі -  Діденку А.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , діючої в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Щербакова Ігоря Миколайовича, Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про встановлення розміру заборгованості по аліментам та звільнення від сплати заборгованості по аліментам,-
 
                                                  В С Т А Н О В И В :
 
У грудні 2018 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Щербакова І.М., Шевченківського РВДВС м. Києва ГТУЮ у місті Києві про встановлення розміру заборгованості по аліментам та звільнення від сплати заборгованості по аліментам.
В обґрунтування позову вказував, що рішенням Печерського районного суду м.Києва від 12.12.2016 р. позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини від всіх видів доходів щомісячно, починаючи з 20.05.2016 року до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.
20.12.2017 р. приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Щербаковим І.М. було відкрито виконавче провадження № 55422795 про примусове виконання виконавчого листа № 757/23981/16-ц та складено довідку-розрахунок заборгованості по аліментам від 30.05.2018 року, відповідно до якої станом на 01.04.2018 року заборгованість ОСОБА_2 по аліментам з 20.05.2016 року   становить 2 226 016,80 грн.
Розмір заборгованості, встановлений приватним виконавцем Щербаковим І.М., позивач вважає таким, що обчислений не у відповідності до діючого законодавства, виходячи з того, що відповідно до ч. 3 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Позивач заперечував врахування у заборгованість по аліментам інших доходів, окрім отриманої заробітної плати у розмірі 138 863, 48 грн. та доходу у вигляді відсотків по депозиту відкритому в ПАТ «Альфа-Банк» у розмірі 125 993, 45 грн.
Посилаючись на викладене, позивач просив встановити відсутність заборгованості по аліментам, які стягуються з нього на користь відповідачки, та звільнити його від сплати залишку заборгованості по аліментам в розмірі 2 226 016, 80 грн., нарахованої приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Щербаковим І.М., згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментам від 30.05.2018 р. за період з 01.06.2016 року по 31.03.2018 року.
 Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , діюча в інтересах ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм  матеріального  та процесуального права, просить рішення скасувати та прийняте нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.
У поданому відзиві адвокат Шевченко О.Ю., діюча в інтересах ОСОБА_3 , просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а  рішення суду  залишити без змін, посилаючи на його законність. 
В судовому  засіданні суду  апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_5 підтримав подану апеляційну скаргу  з підстав та доводів, викладених в ній. 
Представник відповідачки  Шевченко О.Ю. проти апеляційної скарги заперечила, вважаючи рішення суду обґрунтованим.
Інші учасники процесу в судове залягання не з`явились, про день та час  розгляду  справи повідомлені належним чином.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення  суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності та необґрунтованості.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що рішенням Печерського районного суду м. Києва 12.12.2016 року у справі № 757/23981/16-ц задоволено частково позов   ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та  стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини всіх видів доходів щомісячно, починаючи з 20.05.2016 року до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.
З наявних в матеріалах справи копій матеріалів виконавчого провадження №55422795, наданих  Шевченківським РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києва, вбачається, що постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Щербакова І.М. від 20.12.2017 р. відкрито виконавче провадження ВП №55422795 щодо примусового виконання виконавчого листа у справі № 757/23981/16-ц, виданого 06.02.2017 року Печерським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини всіх видів доходів щомісячно, починаючи з 20.05.2016 року до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.
Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Щербаковим І.М. була винесена постанова від 18.04.2018 р. щодо призначення судово-економічної експертизи у виконавчому провадженні № 55422795, за результатами якої було складено висновок експерта № СЕ-1205-5-992.18 від 15.05.2018 року.
30 травня 2018 р. приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Щербаковим І.М., з врахуванням висновку експерта, складено довідку-розрахунок заборгованості, згідно з якою  заборгованість    ОСОБА_2 по сплаті аліментів за становить  2 226 016, 80 грн.  
14 березня 2019 року приватним виконавцем  виконавчого округу міста Києва Щербаковим І.М. винесено постанову про відвід у виконавчому провадженні, та відповідно до ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» здійснено самовідвід у виконавчому провадженні № 55422795. За погодженням із стягувачем, та відповідно до постанови від 22.03.2019 року ухвалено постанову  про передачу виконавчого провадження для виконання виконавчого листа №757/23981/16-ц, виданого 06.02.2017 року, до Шевченківського РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києва.
25 березня 2019 року старшим державним виконавцем Шевченківським РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києва Савчуком К.П., винесена постанова про прийняття виконавчого провадження № 55422795 з примусового виконання виконавчого листа № 757/23981/16-ц, виданого 06.02.2017 року.
Також, в рамках виконавчого провадження було винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 23.04.2019 р., постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 23.04.2019 р., постановупро звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 06.12.2018 р..
Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно з ч. 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. 
Відповідно до  ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
З аналізу норми ч.2 ст.181 СК України випливає, що право на отримання аліментів на дитину має той з батьків, з ким проживає дитина, а відповідний обов`язок сплачувати аліменти на дитину той з батьків, хто проживає окремо від неї.
Таке тлумачення цієї норми міститься також в п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».
За змістом   ч.2 ст.197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у  п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року суд, у випадках передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Позивачем не  приведено належних обґрунтованих обставин у відповідності до вимог ч.2 ст.181 СК України, які б давали  підстави для звільнення його від сплати аліментів на утримання доньки щомісячно, до досягнення нею повноліття.
Доводи  позивача про те, що дитина фактично отримала аліменти у 10 разів більше за прожитковий мінімум для дитини відповідного віку 6-18 років, що встановлений законодавством України, не може бути підставою для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам та встановлення відсутностізаборгованості по аліментам.
Позивач був обізнаний, що виконавче провадження відкрито,  та приватним виконавцем вчиняються всі необхідні дії для примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів, також розрахунок заборгованості по аліментам від 30.05.2018 р. боржником до суду не оскаржувався, неправомірних дій державного виконавця при його здійсненні не встановлено.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до правильного  висновку про те, що відсутні підстави  щодо звільнення ОСОБА_2 від сплати залишку заборгованості за аліментами за період з 01 червня 2016 по 31 березня 2018 року у розмірі 2 226 016, 80 грн. по виконавчому провадженню №55422795 з примусового виконання виконавчого листа №757/23981/16-ц виданого 06.02.2017 року Печерським районним судом м. Києва про стягнення з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, починаючи з 20.05.2016 року до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.
  Що стосується позовних вимог про  встановлення  розміру  заборгованості по аліментах, то колегія суддів прийшла до наступного.
 Згідно ч.1 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. 
Частиною 13 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження»  визначено, що довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем на вимогу стягувача протягом трьох робочих днів у випадках, встановлених законом. Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів дійсна протягом одного місяця з дня її видачі. Форма довідки встановлюється Міністерством юстиції України.
Згідно п.6 розділу XVIІнструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02 квітня 2012 року, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача, інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.
За змістом ч. 1 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержав за час, протягом якого не провадилось іх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.
Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року №146 затверджено Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб.
Відповідно до пункту 1 вказаного Переліку утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з: 1) основної заробітної плати за посадовим окладом, тарифною ставкою, відрядними розцінками тощо; 2) усіх видів доплат і надбавок до заробітної плати; 3) грошових і натуральних премій; 4) оплати за надурочну роботу, за роботу в святкові, неробочі та вихідні дні; 5) заробітної плати, що зберігається під час відпустки, а також з одержуваної при звільненні компенсації за невикористану протягом кількох років відпустку; 6) заробітної плати, що зберігається під час виконання державних і громадських обов`язків, та в інших випадках збереження середньої заробітної плати; 7) винагороди за загальні річні підсумки роботи підприємств та організацій; 8) винагороди, що виплачується штатним літературним працівникам газет, журналів, агентств друку, радіо, телебачення із фонду літературного гонорару, а також нештатним літературним працівникам, що підлягають державному соціальному страхуванню; 9) одноразової винагороди (відсоткових надбавок) за вислугу років; 10) допомоги по державному соціальному страхуванню, а також з допомоги по тимчасовій непрацездатності, що встановлені в колективних сільськогосподарських підприємствах; 11) доплат до допомоги по державному соціальному страхуванню, виплачуваних за рахунок підприємств, установ, організацій; 12) сум, виплачуваних для відшкодування збитків у зв`язку з втратою працездатності внаслідок каліцтва або іншого пошкодження здоров`я, за винятком сум для відшкодування витрат на догляд за ними, на додаткове харчування, санаторно-курортне лікування (включаючи оплату проїзду) і протезування потерпілих; 13) допомоги по безробіттю; 14) одержуваної пенсії, за винятком надбавок до пенсії, що виплачуються особам з інвалідністю першої групи на догляд за ними; 14-1)державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства, призначеної відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю»; 15) стипендій, виплачуваних студентам в період навчання у вищих навчальних закладах, учням професійних навчально-виховних закладів та слухачам навчальних закладів підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів; 16) доходів від підприємницької діяльності, селянських (фермерських) господарств, кооперативів, об`єднань громадян, а також доходів, що припадають на частку платника аліментів від присадибної ділянки або підсобного господарства; 17) усіх видів заробітку, одержуваного адвокатами за роботу в юридичних консультаціях; 18) плати, отриманої за передачу в оренду земельної ділянки або земельної частки (паю); 19) інших видів заробітку.
Відповідно до ч.4 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця.
Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом(ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження»).
Положення статті 81 СК України та частини третьої статті 181 СК України вказують на необхідність визначення розміру аліментів від частки доходу платника, а не його заробітку. Звуження ж змісту норм закону за допомогою положень підзаконних нормативно-правових актів є неприпустимим.
При цьому зміст положень Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб включає до поняття «заробітку» також і виплати, які заробітною платою не є, зокрема доходи від підприємницької діяльності, кооперативів, тощо, що свідчить про більш широке тлумачення змісту поняття «заробіток», ніж виплати, які виплачуються в межах трудових правовідносин.
 Звертаючись до суду позивач заперечував врахування у заборгованість по аліментам інших доходів, окрім отриманої заробітної плати у розмірі 138 863, 48 грн. та доходу у вигляді відсотків по депозиту, відкритому в ПАТ «Альфа-Банк» у розмірі 125 993, 45 грн., посилаючись на те, що виконавець неправомірно обрахував, при визначенні розміру заборгованості доходу ОСОБА_2 , як фізичної особи за 2017 рік, суму 996 173, 77 грн. 
Разом з тим, позивачем у порядку, визначеному ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», не оскаржувалися  дії приватного виконавця щодо розміру заборгованості із сплати аліментів, визначеної  в довідці-розрахунку заборгованості від 30 травня 2018 р., дані дії приватного виконавця неправомірними у встановленому законом порядку не визнавалися, тому суд позбавлений можливості перевірити та  встановити розмір заборгованості позивача по аліментам.  
Суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував дійсні обставини справи, зібраним по справі доказам надав належну правову оцінку та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову  у задоволенні позову за його недоведеністю.
Рішення суду відповідає  вимогам норм матеріального та процесуального права і не може бути скасованим з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
 Доводи апеляційної скарги на те, що судом першої інстанції безпідставно не взято  до уваги Висновок науково-правової експертизи щодо надання науково-правового експертного висновку стосовно правильності нарахування приватним виконавцем заборгованості з виплати аліментів та видів доходів, із яких вони нараховуються, виконаного 21.12.2018 року науково-правовим експертом Інституту держави і права ім. В.М. Корецького на підставі Закону України, та висновок експерта № 19/13-2/19-СЕ/19 від 10.07.2019 року, виконаний в межах кримінального провадження №12018100100010024 від 19.09.2018 р., не заслуговують на увагу.
Учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення (ч.1 ст. 106 ЦПК України).
За приписами   ст.114 ЦПК України  визначено, що учасники справи мають право подати до суду висновок експерта у галузі права щодо: 1) застосування аналогії закону чи аналогії права; 2) змісту норм іноземного права згідно з їх офіційним або загальноприйнятим тлумаченням,практикою застосування і доктриною у відповідній іноземній державі. Висновок експерта у галузі права не може містити оцінки доказів, вказівок про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яке рішення має бути прийнято за результатами розгляду справи.
Висновок експерта у галузі права не є доказом, має допоміжний (консультативний) характер і не є обов`язковим для суду. Суд може посилатися в рішенні на висновок експерта у галузі права як на джерело відомостей, які в ньому містяться, та має зробити самостійні висновки щодо відповідних питань (ст. 115 ЦПК України).
Отже, висновок науково-правової експертизи від 21.12.2018 року № 126/263-е, який затверджений Головою ради науково-правових експертих при Інституті держави і права імені В.М. Корецького НАН України, професором Н.М. Пархоменком має виключно консультативний характер і не є обов`язковими для суду.
  Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що висновок експерта №13/13-2/19-СЕ/19 від 10.07.2019 року, який був складено за результатами проведення судово - економічної експертизи, не може бути належним доказом, оскільки вказаний  висновок виконаний у межах кримінального провадження № 12018100100010024 від 19.09.2018 року та в ньому досліджувались питання які не є тотожними предмету спору між сторонами.
            Інші доводи апеляційної скарги висновків суду  не спростовують та не впливають на правильність  постановленого рішення. 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
 
Керуючись   ст.ст.367, 374,375, 382 ЦПК України, апеляційний  суд, -
 
П О С Т А Н О В  И В :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , діючої в інтересах ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає  законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена  до Верховного Суду протягом 30 днів з дня виготовлення повної постанови.
    
Повний текст постанови виготовлений  21 червня 2022 року.
 
 Головуючий
 
  Судді: