Справа № 131/233/22
Провадження № 22-ц/801/1039/2022
Категорія: 56
Головуючий у суді 1-ї інстанції Олексієнко О. Ю.
Доповідач:Войтко Ю. Б.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2022 року	  	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,
суддів Міхасішина І. В., Ковальчука О. В., 
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач –  ОСОБА_2 ,
розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 14 квітня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Олексієнка О. Ю. в залі суду в м. Іллінці Вінницької області, без виклику учасників справи,
у цивільній справі № 131/233/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів,

встановив:
У березні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_2  про стягнення безпідставно отриманих коштів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він раніше проживав в шлюбі з відповідачкою, який був зареєстрований 25 листопада 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Іллінецького районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 142.
За час шлюбу з відповідачкою у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_3 , яку позивач вважав моєю рідною дочкою та в актовому записі №84 від 31 липня 2014 року про народження якої він був записаний батьком.
Рішенням Іллінецького районного суд Вінницької області від 12 жовтня 2016 року шлюб між сторонами було розірвано, крім того вирішено стягувати з ОСОБА_1 аліменти на користь відповідачки ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від подання позову і до досягненню дочкою повноліття.
Заочним рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 11.02.2021 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в цивільній справі № 131/685/20 було вирішено виключити відомості про батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з актового запису про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , № 84 від 31 липня 2014 року, зробленого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Іллінецького районного правління юстиції у Вінницькій області на тій підставі, що згідно висновку судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи № 928 від 22 жовтня 2020 року ОСОБА_1 біологічне батьківство відносно дитини ОСОБА_3 , 25 липня 2014 року виключається.
За таких обставин заочним рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 22 липня 2021 року в цивільній справі № 131/445/21 за позовом ОСОБА_1 до відповідачки ОСОБА_2 було вирішено припинити стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які стягуються на підставі рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 12 жовтня 2016 року в цивільній справі № 131/1725/16-ц.
Зазначене рішення Іллінецького районного суду Вінницької області про припинення стягнення аліментів набуло законної сили в серпні 2021 року, а тому стягнення аліментів державною виконавчою службою фактично припинено у Вінницькому районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки де працював позивач на момент стягнення та працює на даний час тільки в кінці вересня 2021 року, а ТОВ «Люстдорф» де ОСОБА_1 працював раніше та яке нараховувало і виплачувало заробітну плату - припинено стягнення аліментів в кінні серпня 2021 року.
Аліментний обов`язок ОСОБА_1 був заснований на факті батьківства, а виключення відомостей про його батьківство з актового запису про народження дитини ОСОБА_4 у зв`язку з тим, що він не є її біологічним батьком, підтверджує, що позивач не є і відповідно, ніколи не був її батьком, зокрема і з моменту її народження.
Проте, відповідачка ОСОБА_2 , ознайомившись з висновком судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи та усвідомлюючи той факт, що позивач не є батьком цієї дитини і не має її утримувати, ще до прийняття рішення судом про звільнення його від сплати аліментів та набрання рішенням суду законної сили, на протязі всього проміжку часу з грудня 2020 року по вересень 2021 року безпідставно отримувала утримані з його заробітків кошти як аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , що підтверджується довідкою Вінницького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки № 897 від 19 жовтня 2021 року, довідкою про доходи ТОВ «Люстдорф» № 1400 від 8 вересня 2021 року, а також довідкою Іллінецького відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області від 02 березня 2022 року, згідно яких за період з грудня 2020 року по вересень 2021 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 було стягнено 56 666,17 грн, які безпідставно отримала відповідачка, а тому вони підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача в судовому порядку як безпідставно отримані нею кошти.
Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 14 квітня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що матеріали справи не містять доказів того, що отримання аліментів у розмірі 56 666 грн відповідачкою  ОСОБА_2  є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату, та доводи, викладені в позовних вимогах про недобросовісність поведінки відповідачки, не знайшли свого підтвердження в суді, оскільки остання отримувала аліменти на законних підставах згідно з рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 12 жовтня 2016 року.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, просить оскаржуване рішення скасувати як таке, що не відповідає вимогам закону та відповідно є незаконним і необґрунтованим, та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.
Основні доводи апеляційної скарги полягають в тому, що як вбачається з заяви відповідачки  ОСОБА_2  (а. с. 61) про ознайомлення з матеріалами справи та з висновком експерта № 928 від 22 жовтня 2020 року в цивільній справі № 131/685/20, то вона 11 грудня 2020 року була ознайомлена з матеріалами вищевказаної цивільної справи та навіть оформила фотокопії всіх документів зі справи в тому числі і вказаного висновку судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи, а тому саме з 11 грудня 2020 року відповідачці достовірно стало відомо про те, що біологічне батьківство позивача відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виключається, через що за цих обставин він не має ніяких обов`язків щодо утримання цієї дитини та сплати на її утримання аліментів. 
Проте, відповідачка ОСОБА_2 , ознайомившись з висновком судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи та усвідомлюючи той факт, що він не є батьком цієї дитини і не має її утримувати, ще до прийняття рішення судом про звільнення його від сплати аліментів та набранням рішенням суду законної сили, на протязі всього проміжку часу з грудня 2020 року по вересень 2021 року безпідставно отримувала утримані з його заробітків аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , достовірно усвідомлюючи незаконність та безпідставність отримання таких коштів, що є безумовним підтвердженням недобросовісності з боку ОСОБА_2 як набувача цих коштів і на що суд першої інстанції безпідставно не звернув уваги. Отже вважає, що місцевим судом при розгляді справи не було дотримано вимог ст. 1212, 1215 ЦК України.
Вказує, що оскільки за рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 12 жовтня 2016 року в цивільній справі № 131/1725/16-ц з нього аліменти були стягнені не в добровільному, а в примусовому порядку, суми цих коштів в подальшому стягувались на підставі виконавчого листа від 28 жовтня 2016 року Іллінецьким відділом ДВС у Вінницькому районі Вінницької області (а. с. 8), а тому таке стягнення аліментів з його заробітків не було добровільним, а отримання аліментів відповідачкою з явним усвідомленням нею з 11 грудня 2020 року того, що дитина ОСОБА_4 не є його дочкою, свідчить про недобросовісність набувачки цих коштів, а тому заборона повернення безпідставно отриманих аліментів, встановлена п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, не може стосуватись даного випадку, через примусовість стягнення з нього коштів в сумі 56 666 грн за вищевказаний період та беззаперечного явного усвідомлення набувачем ОСОБА_2 безпідставності отримання цих коштів. За таких обставин безпідставно отримані відповідачкою кошти в сумі 56 666 грн, на думку скаржника, підлягають стягненню з ОСОБА_2 на його користь в повному обсязі на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України.
Відповідачка ОСОБА_2 в строк, визначений судом, не скористалась своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частинами першою та другою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін з огляду на таке.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає вищевказаним вимогам закону.
Судом встановлено, що рішенням Іллінецького районного суд Вінницької області від 12 жовтня 2016 року шлюб між сторонами було розірвано, крім того вирішено стягувати з ОСОБА_1 аліменти на користь відповідачки ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від подання позову і до досягненню дочкою повноліття (а.с.7).
Згідно з рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 11.02.2021 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в цивільній справі № 131/685/20 було вирішено виключити відомості про батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з актового запису про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , № 84 від 31 липня 2014 року, зробленого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Іллінецького районного правління юстиції у Вінницькій області (а.с.14-15) на підставі висновку судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи № 928 від 22 жовтня 2020 року (а.с.16-18).
Відповідно до рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 22 липня 2021 року в цивільній справі № 131/445/21 за позовом ОСОБА_1 до відповідачки ОСОБА_2 було вирішено припинити стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які стягуються на підставі рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 12 жовтня 2016 року в цивільній справі № 131/1725/16-ц (а.с.20-22), що також підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження ВП 352870242 від 29 жовтня 2021 року (а.с.24).
Згідно з довідкою Вінницького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки № 897 від 19 жовтня 2021 року (а.с.10) та довідкою про доходи ТОВ «Люстдорф» № 1400 від 08 вересня 2021 року (а.с.11), а також довідкою Іллінецького відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області від 02 березня 2022 року (а.с.12) на протязі проміжку часу з грудня 2020 року по вересень 2021 року відповідач безпідставно отримувала утримані із заробітків ОСОБА_1 кошти, як аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , загалом було стягнено 56 666,17 грн.
Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції виходив з того, що доказів які б вказували на те, що утримання вказаних аліментів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату, матеріали справи не містять. Крім того, доводи позивача щодо недобросовісної поведінки відповідача при отримані коштів (аліментів) за результатом розгляду справи не знайшли свого підтвердження, оскільки ОСОБА_2 отримувала аліменти на законних підставах згідно рішенням Іллінецького районного суд Вінницької області від 12 жовтня 2016 року. 
Отже місцевий суд, встановивши те, що грошові кошти, набуті відповідачем у період з 11 грудня 2020 року по вересень 2021 року в розмірі 56 666 грн, є аліментами, виплата яких здійснена за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату, та за відсутності недобросовісності з боку відповідача, дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Доводи заявника про те, що суд першої інстанції безпідставно не звернув уваги на той факт, що відповідачка  ОСОБА_2  з 11 грудня 2020 року була ознайомлена з матеріалами цивільної справи № 131/685/20 та висновком судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи, а тому він з цього часу не мав ніяких обов`язків щодо утримання дитини та сплати на її утримання аліментів, і до набрання рішенням суду законної сили з грудня 2020 року по вересень 2021 року ОСОБА_2  безпідставно отримувала з його заробітків аліменти, апеляційний суд відхиляє з наступних підстав.
Засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів визначає Сімейний кодекс України (далі - СК України).
Стаття 121 СК України містить загальні підстави виникнення прав та обов`язків матері, батька і дитини, за якими: права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Відповідно до змісту статті 180 СК України зобов`язання утримувати дитину до досягнення нею повноліття мають саме батьки. 
Походження дитини від певної особи визначається за фактом народження дитини від цієї особи в шлюбі або поза ним, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, документом закладу охорони здоров`я про народження дитини дружиною та свідоцтвом про народження дитини, виданим органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі актового запису про народження.
Факт походження дитини від певної особи є підставою для виникнення у цієї особи обов`язків щодо виховання та утримання дитини, визначених розділом ІІІ Сімейного кодексу України у тому числі обов`язків щодо утримання дитини.
Обов`язок утримання дитини батьком дитини виникає з підстав походження дитині саме від цього батька або на підставі акта про визнання особи батьком.
Такого обов`язку у особи, яка не визнана батьком дитини не виникає.
Відповідно до частини 2 статті 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
За правилами частини 4 статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
За своєю суттю зазначена норма права є нормою матеріального права, оскільки містить право особи на зміну правовідносин, визначених рішенням суду та умови і підстави такої зміни. Той факт, що вона міститься у процесуальному Законі сутті цієї норми не змінює.
Відповідно до п. 22 постанови пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року суд, у випадках передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.
Викладене повністю узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові №343/860/17 від 21.11.2018 року та №344/12158/16-ц від 01.08.2018 року.
Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати аліментів або заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення.
Сама по собі наявність висновку судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи не може безумовно свідчити про задоволення позовних вимог, оскільки висновок експерта не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу (ст. 110 ЦПК України).
Верховний Суд під час касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно згаданий принцип не передбачає обов`язок суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17.
За таких обставин суд першої інстанції, здійснивши повне, всебічне, об`єктивне та безпосереднє дослідження наданих сторонами доказів у справі та за результатом дослідження усіх доказів надав оцінку правомірності припинення стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини в рішенні від 22.07.2021 у справі № 131/445/21.
Колегія суддів дійшла висновку, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень статі 375 ЦПК України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 14 квітня 2022 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.
Повний текст постанови складено 16 червня 2022 року.

Головуючий                                                  Ю. Б. Войтко

Судді:                                                           І. В. Міхасішин 

                                                 О. В. Ковальчук