ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3082/22 Справа № 206/4105/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Маштак К. С. Доповідач - Макаров М. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2022 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.         
суддів – Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.
при секретарі – Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод ЗБК» на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод ЗБК» про стягнення компенсації за невикористану щорічну відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із даною позовною заявою, яка з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, обґрунтована тим, що у період з 06.05.2019 року по 14.06.2021 року позивач знаходилась у трудових відносинах з ТОВ «Завод ЗБК». 
Наказом № 74-к від 14.06.2021 позивача звільнено за угодою сторін з посади «майстра арматурно-формувального цеху». Датою звільнення зазначено 14.06.2021 року. Вказаним наказом позивачу була передбачена виплата компенсації за невикористану щорічну відпустку за 44 календарних дні. Відповідач взагалі жодним чином навіть не повідомив про причини не розрахунку із працівником і проігнорував неодноразові звернення. 
При звільнені позивачу взагалі не виплачено компенсацію за зазначені дні. Враховуючи подану представником відповідача довідку про доходи № 0000-000024 від 16.11.2021, позивачем зменшено розмір позовних вимог в частині стягнення компенсації за невикористану щорічну відпустку за 44 дні до 14098,48 грн., виходячи із розрахунку: 113427,92 грн. (середня заробітна плата за період з червня 2020 року по травень 2021 року)/354 (кількість календарних днів розрахункового періоду мінус кількість святкових та неробочих днів)=320,42 грн. 320,42 грн. (середня заробітна плата за день)*44 (дні невикористаної відпустки)=14098,48 грн. Оскільки з позивачем не було проведено остаточного розрахунку у зв`язку зі звільненням, а намагання врегулювати спір в добровільному порядку проігноровані, позивач вимушена вимагати стягнення з відповідача крім грошової компенсації за дні невикористаної відпустки, також середній заробіток за весь час затримки в розрахунку. 
За таких обставин, позивач просила суд стягнути на її користь з відповідача компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки в розмірі 14098,48 грн. та середній заробіток за весь період затримки розрахунку з 14.06.2021 по день ухвалення судового рішення.
Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2021 року позов задоволено та ухвалено стягнути з ТОВ «Завод ЗБК» на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки в розмірі 14098 грн. 48 коп.; стягнути з ТОВ «Завод ЗБК» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь період затримки розрахунку з 14.06.2021 року по день ухвалення судового рішення, що складає 60459 грн. 62 коп.; вирішено питання стосовно судових витрат.
Рішення суду мотивовано тим, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними.
В апеляційній скарзі ТОВ «Завод ЗБК» просить рішення суду змінити, зменшивши суму стягненого середнього заробітку за з 60 459,62 грн до 33180,02 грн., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що 06.05.2019 року позивач була прийнята на посаду «майстер арматурно-формувального цеху» до ТОВ «Завод ЗБК» на підставі наказу № 10-к від 03.05.2019 року та 14.06.2021 року позивача було звільнено за угодою сторін, на підставі наказу № 74-к від 14.06.2021, що підтверджується копію трудової книжки НОМЕР_1 (а.с. 11-13).
Відповідно до наказу № 10-к від 03.05.2019 року, ОСОБА_1 прийнято з 06.05.2019 року на посаду «майстер арматурно-формувального цеху» з місячним іспитовим строком та посадовим окладом у розмірі 4300 грн. в місяць до ТОВ «Завод ЗБК» (а.с. 14).
Відповідно до наказу № 74-к від 14.06.2021 року, ОСОБА_1 звільнено з ТОВ «Завод ЗБК» з посади «майстер арматурно-формувального цеху» 14.06.2021 року за угодою сторін, відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України. Бухгалтерія мала виплатити компенсацію за невикористану щорічну відпустку за 44 календарних дні (а.с. 15).
23.07.2021 року позивачем направлено вимогу про проведення остаточного розрахунку у зв`язку із звільненням на адресу ТОВ «Завод ЗБК». Відповідно до даної вимоги, ОСОБА_1 просила повідомити її про нараховані суми належні їй до виплати при звільнені згідно наказу № 74-к від 14.06.2021 року, провести з нею остаточний розрахунок у зв`язку із звільненням та повідомити її письмово про результати розгляду даної вимоги (а.с. 16).
26.07.2021 року вимога позивача була отримана відповідачем (а.с. 18).
27.07.2021 року представником позивача було направлено адвокатський запит на адресу ТОВ «Завод ЗБК». Відповідно до даного запиту, представник позивача просила надати інформацію відносно: нарахованих сум, належних ОСОБА_1 на дату звільнення відповідно до наказу № 74-к; дати та суми розрахунку з ОСОБА_1 ; кількість днів, дату виплати та суму компенсації ОСОБА_1 у зв`язку із наказом № 74-к; чи проведено з ОСОБА_1 повний розрахунок в день звільнення 14.06.2021 року; надати довідку про доходи (із зазначенням середньоденної та середньомісячної заробітної плати) ОСОБА_1 (а.с. 19).
28.07.2021 року запит представника позивача було отримано відповідачем (а.с. 21).
Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків/джерела виплачених доходів та утриманих податків № 00784 від 27.08.2021 року за останні два місяці, що передували звільненню, а саме квітень 2021 року та травень 2021 року, позивачу нараховано заробітну плату в розмірі 9597,61 грн. та 9444,77 грн. Разом 19042,38 грн. (а.с. 22-23).
Відповідно до відомостей з довідки № 0000-000024 від 16.11.2021, наданої представником ТОВ «Завод ЗБК», ОСОБА_1 працюючи на посаді «начальник арматурної дільниці виробництва ЗБК», отримала дохід з 01.06.2020 по 31.05.2021 в розмірі 113427,92 грн. (а.с. 36).
Також, судом встановлено, що відповідно до наданого представником відповідача відзиву, відповідач не заперечує наявність заборгованості перед позивачем сум компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та середнього заробітку за весь період затримки розрахунку.
Задовольняючи позовні вимоги, районний суд обґрунтовано виходив з того, що відповідач у день звільнення позивача не здійснив з останньою всіх розрахунків, а саме не сплатив: компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки. На теперішній час відповідач так остаточно і не розрахувався з позивачем. Відповідачем було подано розрахунок з яким позивач в свою чергу погодилась, суд першої інстанції вважав, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація за невикористану щорічну відпустку за 44 дні у розмірі 14098,48 грн., яка розраховується наступним чином: 113427,92 грн. (середня заробітна плата за період з червня 2020 року по травень 2021 року)/354 дні (кількість календарних днів розрахункового періоду мінус кількість святкових та неробочих днів)= 320,42 грн. 320,42 грн. (середня заробітна плата за день)*44 (дні невикористаної відпустки)= 14098,48 грн. Суд погодився з наданим позивачем розрахунком розміру середнього заробітку ОСОБА_1 у ТОВ «Завод ЗБК» на день, що становить 476,06 грн.= 19042,38 грн.(заробітна плата за останні два місяці роботи)/40 днів (робочі дні за останні дві місяці роботи). Оскільки розрахунок після звільнення 14.06.2021 на теперішній час з позивачем так і не було проведено, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення, а саме: 127 робочих днів*476,06 грн.= 60459,62 грн.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ч.ч. 1, 7 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Частиною 1 ст. 94 КЗпП України, ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору.
Частинами 4, 5 ст. 97 КЗпП України, ч. 3 ст. 15 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. 
Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Відповідно до ч. 6 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» своєчасність та обсяги заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.
Відповідно до ч. 1 ст. 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок.
Ч. 1 ст. 74 КЗпП України, ч.ч. 1, 3 ст. 2 Закону України «Про відпустки» передбачено, що громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форми власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 КЗпП України, ч. 1 ст. 6 Закону України «Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.
Відповідно до ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не вірно здійснено розрахунок середнього заробітку за весь час затримки, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки суд першої інстанції з врахуванням вимог чинного законодавства, вірно провів розрахунок, з яким погодився й апеляційний суд.
Доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
З`ясувавши в достатньо повному обсязі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.
Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод ЗБК» - залишити без задоволення. 
Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2021 року — залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко