ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2758/22 Справа № 182/5958/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Багрова А. Г. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 року                                                                м. Дніпро

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
       головуючого – Пищиди М.М.
       суддів – Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.
       за участю секретаря судового засідання – Піменової М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південо-Східного міжрегіонального управління Міністерства (м.Дніпро) на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2020 року по справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південо-Східного міжрегіонального управління Міністерства (м.Дніпро) Прудського Дмитра Леонідовича щодо винесення постанов про встановлення тимчасового обмеження в праві виїзду за межі України,-

В С Т А Н О В И Л А:
       У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на постанову державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (далі – Державний виконавець) Прудського Д. Л. про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, заінтересована особа – ОСОБА_2 , посилаючись на те, що рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 15 січня 2019 року у справі №182/5958/17 було задоволено позов ОСОБА_2 до неї та стягнуто з неї на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 24 жовтня 2017 року до досягнення дитиною повноліття. 
       На виконання вказаного рішення суду було видано виконавчий лист. 13 серпня 2019 року Державний виконавець Прудський Д. Л. відкрив виконавче провадження ВП № 59789657. 27 квітня 2020 року Державний виконавець Прудський Д. Л. виніс постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України. 
       Підставою для винесення зазначеної постанови стала нарахована Державним виконавцем заборгованість зі сплати аліментів, яка перевищує суму відповідних платежів за шість місяців. Однак розрахована Державним виконавцем сума заборгованості є необґрунтованою, оскільки матеріали виконавчого провадження не містять жодного запиту до органів податкової служби для встановлення розміру її доходів чи до органів місцевого самоврядування – щодо розміру середнього заробітку в місті Нікополі. Вона не ухилялася від сплати аліментів та не вчиняла дій, які б унеможливлювали чи ускладнювали виконання судового рішення, сплачувала аліменти на рахунок колишнього чоловіка і він їх отримував.         Також вона повідомляла Державного виконавця про те, що з 21 вересня 2019 року перебувала за межами України, сплачувала аліменти шляхом перерахування коштів на особисту карту сина через систему міжнародних грошових переказів Western Union. У зв`язку з пандемією коронавірусу вона втратила роботу в Польщі і була вимушена повернутися до України. 03 вересня 2020 року вона хотіла виїхати на роботу в Польщу, але їй було відмовлено в перетині кордону, так як постановою Державного виконавця було накладено обмеження виїзду за межі України. Про наявність такого обмеження вона не знала, постанова до неї не надходила, в матеріалах виконавчого провадження відсутні докази її направлення. Встановлене постановою Державного виконавця обмеження у праві виїзду за межі України порушує її право на працю, унеможливлює покращення її платоспроможності та сплату аліментів. 
       Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила визнати неправомірною постанову Державного виконавця Прудського Д. Л. від 27 квітня 2020 року у виконавчому провадженні ВП № 59789657 про встановлення їй тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України та зобов`язати Державного виконавця скасувати вказану постанову.
       Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2020 року скаргу ОСОБА_1 задоволено. 
       Визнано неправомірною постанову Державного виконавця Прудського Д. Л. від 27 квітня 2020 року у виконавчому провадженні ВП № 59789657 про встановлення ОСОБА_1 тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. 
       Зобов`язано Державного виконавця поновити порушене право ОСОБА_1 на виїзд за межі України та скасувати постанову від 27 квітня 2020 року у виконавчому провадженні ВП № 59789657.
       Не погодившись з вказаним рішенням суду, Нікопольський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південо-Східного міжрегіонального управління Міністерства (м.Дніпро) звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити.
       Постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 березня 2021 року апеляційну скаргу Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (далі – Нікопольський ВДВС) залишено без задоволення, а ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2020 року – без змін.
       Постановою Верховного Суду від 15 грудня 2021 року постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 березня 2021 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду, в межах доводів апеляційної скарги, з урахуванням постанови Верховного Суду від 15 грудня 2021 року, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити.
       Судом встановлено, що 12 серпня 2019 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області було видано виконавчий лист №182/5958/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частина усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 24 жовтня 2017 року до досягнення дитиною повноліття.
       За заявою ОСОБА_2 постановою Державного виконавця Прудського Д. Л. від 13 серпня 2019 року відкрито виконавче провадження ВП № 59789657 з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа.
       13 серпня 2019 року Державним виконавцем Прудським Д. Л. складено розрахунок, згідно з яким заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів за період з жовтня 2017 року по липень 2019 року становила 49 136,01 грн.
       З пояснень учасників справи та матеріалів виконавчого провадження судами встановлено, що боржник ОСОБА_1 у вересні 2019 року виїхала на роботу до Польщі, сплачувала аліменти на дитину в жовтні, листопаді, грудні 2019 року в розмірі по 2 000 грн, 04 березня 2020 року – 1 500 грн та 1 940 грн, 26 березня 2020 року – 1 500 грн.
       За відомостями з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 02 вересня 2020 року в 3 кварталі 2019 року (на час відкриття виконавчого провадження) ОСОБА_1 отримувала офіційні доходи лише з 15 липня 2019 року по 30 серпня 2019 року в розмірі 6 531 грн. Інформації про доходи ОСОБА_1 у 2020 році не вказано.
       04 березня 2020 року Державним виконавцем Прудським Д. Л. складено розрахунок, згідно з яким станом на 04 березня 2020 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів з часу відкриття виконавчого провадження становить 10 448,75 грн, а загальна заборгованість – 60 428,51 грн.
       27 квітня 2020 року Державним виконавцем Прудським Д. Л. винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.
       Відповідно до розрахунку заборгованості, складеним 21 вересня 2020 року державним виконавцем Прудським Д. Л., ОСОБА_1 сплатила аліменти на дитину у травні 2020 року в розмірі 3 000 грн, в червні 2020 року – 3 350 грн, в липні 2020 року – 3 000 грн, в серпні 2020 року – 4 200 грн, в вересні 2020 року – 3 300 грн. Загальна заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів, станом на 21 вересня 2020 року, складає 47 402,19 грн, а заборгованість з часу відкриття виконавчого провадження – 7 206,97 грн.
       Згідно з розпорядженням державного виконавця Прудського Д. Л. від 09 жовтня 2020 року № 59789657 грошові кошти в сумі 3 300 грн, що надійшли 06 жовтня 2020 року на рахунок з обліку депозитних сум перераховано в рахунок стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 .
       Задовольняючи скаргу ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з відсутності доказів умисного ухилення ОСОБА_1 від виконання рішення суду та погашення заборгованості, а також вчинення боржником будь-яких дій, спрямованих на ухилення від сплати боргу за виконавчим документом.
       Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
       Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.
       Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція).
       Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.
       Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
       Тривале невиконання рішень, постановлених національними судами є системною проблемою України, яка констатована у декількох рішеннях Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ).
       ЄСПЛ в пункті 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.
       Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення ЄСПЛ у справі «Піалопулос та інші проти Греції»).
       Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) – сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
       Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
       Згідно з частинами третьою, восьмою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.
       Статтею 195 Сімейного кодексу України передбачено, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою – підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору – судом.
       За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України – до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі (пункт 1 частини дев`ятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження»).
       Згідно з частиною четвертою статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1–4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.
       Відповідно до абзацу другого пункту 1 розділу XIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 № 512/5 (далі – Інструкція № 512/5), за наявності обставин, передбачених абзацом першим або шостим частини дев`ятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.
       Тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України особи знімається у разі винесення виконавцем постанови про: закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1–3, 5–7, 9–12, 14, 15 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»; скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України – у разі погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів у повному обсязі (пункт 4 розділу XIII Інструкції № 512/5).
       З матеріалів справи вбачається, що після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження у ОСОБА_1 утворилася заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно з розрахунком від 27 квітня 2020 року за період з 13 серпня 2019 року по 31 березня 2020 року складає 62 251,26 грн, що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців. Доказів, які б підтверджували незаконність винесення оскаржуваних постанов, боржником до суду не надано.
       Вищевказаний розрахунок зі сплати аліментів від 27 квітня 2020 року надійшов до суду апеляційної інстанції відповідно до ухвали Дніпровського апеляційного суду від 30 березня 2022 року. 
       Частиною дев`ятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено особливий порядок дій, метою яких є створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання, який передбачає, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України – до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами – до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, – до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання – до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.
       Вказані у цій статті обмеження будуть вважатись такими, що застосовані із дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», зокрема частини дев`ятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», у разі, коли таке рішення буде вмотивоване державним виконавцем у відповідних постановах належним чином.
       При встановленні державним виконавцем наявності заборгованості зі сплати аліментів і того, що її сукупний розмір перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, застосування вказаних обмежень прямо передбачено частиною дев`ятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».
       При цьому вказана стаття не зобов`язує державного виконавця перевіряти наявність таких прав у боржника, а містить припис у вигляді імперативного обов`язку виконавця винести постанови, перелік яких визначено у цій статті, адже застосування заходів, прямо передбачених частиною дев`ятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», слугують належному захисту прав дітей та сприяють встановленню механізму притягнення до відповідальності осіб за несплату аліментів та ухилення боржників у подальшому від виконання призначеного обов`язку із стягнення за несплату аліментів, зменшенню заборгованості зі сплати аліментів.
       У разі усунення заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, яка дає підстави виконавцю для накладення постанови про обмеження певних прав, виконавцем будуть вжиті заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження».
       Такі правові висновки викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2021 року у справі № 2-3619-2007 (провадження № 61-22862св19).
       Ураховуючи, що заборгованість за аліментами існує тривалий час і має триваючий характер, на час вжиття державним виконавцем відповідних обмежень не погашена, колегія суддів вважає, що у такому випадку державним виконавцем не порушені основні засади виконавчого провадження, встановлені статтею другою Закону України «Про виконавче провадження», зокрема щодо співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.
       Встановивши, що за боржником рахується заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини, розмір якої перевищує сукупну суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець правомірно виніс постанову про обмеження боржника у встановленні тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, відносно боржника ОСОБА_1 до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.
       Доказів погашення даної заборгованості по сплаті аліментів заявник суду не надав.
       Оскільки оскаржувані постанови державного виконавця винесені згідно з вимогами Закону України «Про виконавче провадження», направлені на забезпечення прав третьої особи – дитини, жодним чином не позбавляють боржника права на працю, то доводи скаржника щодо порушення оскаржуваною постановою її прав, є неспроможними.
       За таких підстав, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
       Згідно п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
       У зв`язку з цим, ухвалу суду першої інстанції слід скасувати, у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південо-Східного міжрегіонального управління Міністерства (м.Дніпро) Прудського Д.Л. щодо винесення постанов про встановлення тимчасового обмеження в праві виїзду за межі України слід відмовити.
       На підставі ст.141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги – з ОСОБА_1 на користь Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південо-Східного міжрегіонального управління Міністерства (м.Дніпро) слід стягнути судовий збір у розмірі 2102 грн.
       Керуючись ст.ст 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
       Апеляційну скаргу Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південо-Східного міжрегіонального управління Міністерства (м.Дніпро) — задовольнити.
       Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2020 року — скасувати.
       У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південо-Східного міжрегіонального управління Міністерства (м.Дніпро) Прудського Дмитра Леонідовича щодо винесення постанов про встановлення тимчасового обмеження в праві виїзду за межі України — відмовити.
       Стягнути з ОСОБА_1 на користь Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південо-Східного міжрегіонального управління Міністерства (м.Дніпро) судовий збір у розмірі 2102 грн.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
       Судді: