Справа № 306/133/21

Закарпатський апеляційний суд

  П  О  С  Т  А  Н  О  В  А 
І м е н е м У к р а ї н и

31.05.2022                 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 ,

                                                                в с т а н о в и в :

Постановою судді Свалявського районного суду Закарпатської області від 09 лютого 2021 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , гр. України, українець,

визнаний винним у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення й на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 /один/ рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 грн.
Згідно постанови, 24.01.2021 приблизно о 00 год. 45 хв. у с. Голубинне Свалявського району, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Шкода Фабія», д.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив приписи п. 2.9а ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1  вказує на те, що постанова судді є незаконною.Стверджує, що суд розглянув справу без його участі, не повідомивши його про час та місце такого розгляду, чим порушив його право на захист. Стверджує, що зазначені в протоколі свідки не були присутніми під час зупинки керованого ним транспортного засобу та складання Акту огляду на стан алкогольного сп`яніння. Також зазначає, що прилад «Драгер Алкотест 6810», за допомогою якого проведено його огляд на стан алкогольного сп`яніння, не є спеціальним технічним засобом, дозволеним до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, а також є не сертифікованим приладом, що відповідно до вимог Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ № 1413/27858, та положень ч. 2 ст. 266 КУпАП, унеможливлювало його використання працівниками поліції. Разом із тим, зазначає, що копію оскаржуваної постанови не отримував, а дізнався про прийняте судом рішення з Єдиного державного реєстру судових рішень. Просить поновити строк на апеляційне оскарження як такий, що пропущений із поважних причин, постанову скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що строк на апеляційне оскарження судового рішення слід поновити, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає із таких підстав.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності ОСОБА_1 та його захисника, адвоката Пукіша О. В., неявка яких, враховуючи положення ст. 294 КУпАП, не перешкоджає її розгляду. При цьому, береться до уваги те, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи й від них не надходило жодних клопотань про відкладення судового засідання на інший день чи заяв про розгляд справи без їх участі.

Так, у матеріалах справи містяться відомості, про те, що ОСОБА_1 не брав участі у розгляді справи у місцевому суді, хоча у матеріалах справи наявні дані про надсилання апелянту повідомлення про виклик до суду, однак, відомостей про вручення адресату поштового відправлення - немає. Також апеляційний суд враховує і те, що судом першої інстанції копію оскаржуваної постанови відправлено поза межами встановленого законом триденного строку. Тому апеляційний суд вважає такими, що заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що строк на апеляційне оскарження постанови пропущений через поважні причини, які власне завадили ОСОБА_1 своєчасно подати апеляційну скаргу. 

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду таке.

Апеляційний суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду та перевірених апеляційним судом доказів, яким дана правильна оцінка у постанові.

Апеляційний суд, враховуючи положення ст. 294 КУпАП, переглядає справу у межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винувата особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується у ст. 251 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_2 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є правильним.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №393636, 24.01.2021, приблизно о 00 год 45 хв, у с. Голубинне Свалявського району, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Шкода Фабія», д.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. З протоколу також убачається, що у водія тимчасово вилучені документи - посвідчення водія НОМЕР_2 та надано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом. Своїми підписами у протоколі ОСОБА_2 засвідчив, що зі змістом процесуального документу він ознайомлений, копію його отримав, відомості щодо його особи правильні.

Роздруківкою приладу «Драгер» підтверджується, що на момент проходження огляду водій ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, з результатом - 1, 16 % проміле (а. с. 2).

З акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів убачається, що освідування водія ОСОБА_1 проводилось за допомогою приладу «Драгер 6810» у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння: тремтіння рук, запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіри (а. с. 4).

На відеозаписі, який міститься на DVD-диску чітко зафіксовано процедуру проходження ОСОБА_2 огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер», а також підписання ним протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вищенаведені докази, які є належними й допустимими та зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_2 вимог, передбачених п. 2.9 «а» ПДР та винуватість у вчиненні ним передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено будь-яких даних, які би давали підстави вважати, що поліцейський Демко О. В. був упереджений при проведенні перевірки та огляду на стан сп`яніння і при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При оцінці доводів апелянта про те, що місцевий суд розглянув справу без його участі, тим самим позбавив ОСОБА_2 права на захист, апеляційний суд вказані твердження до уваги не бере, оскільки вони жодним чином не впливають на висновки суду першої інстанції про те, що водій ОСОБА_2 свідомо порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Факт розгляду справи судом першої інстанції без участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 апеляційним судом взято до уваги як підставу для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення. При цьому, вказана обставина не є підставою для скасування постанови суду першої інстанції, яка вважається обґрунтованою та законною. 

Не знайшли свого підтвердження також доводи апелянта про те, що зазначені у протоколі свідки не були присутніми під час зупинки транспортного засобу ОСОБА_2 та складання Акту огляду на стан алкогольного сп`яніння. Відхиляючи ці твердження, апеляційний суд бере до уваги наявність належних та допустимих доказів, які у своїй сукупності безумовно підтверджують той факт, що поліцейськими були дотримані вимоги КУпАП, які регламентують процедуру проведення огляду на стан сп`яніння.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. Наявними у матеріалах справи доказами: і протоколом про адміністративне правопорушення, і Актом огляду на стан алкогольного сп`яніння, і відеозаписом з бодікамери поліцейських підтверджується, що освідування ОСОБА_2 проводилось у присутності двох свідків та супроводжувалось безперервною відеофіксацію. Отже, будь-які сумніви щодо законності процедури проведення огляду водія ОСОБА_2 на стан алкогольного сп`яніння у апеляційного суду не виникає.

Щодо тверджень апелянта про визнання роздруківки приладу «Драгер 6820» недопустимим доказом у справі, такі вважаються необґрунтованими і тому до уваги не беруться.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 6 Інструкції, огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених МОЗ та Держспоживстандартом.

Згідно з Переліком технічних засобів, що використовуються у підрозділах Державтоінспекції МВС для виявлення та фіксування порушень правил дорожнього руху, затвердженого наказом МВС України від 01 березня 2010 року №33, до спеціальних технічних засобів для проведення огляду водіїв транспортних засобів з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння належать газоаналізатори «AlcoQuant 6020», «Alcotest 6510», «Alcotest 6810», «Alcotest 6820», «Alcotest7410 Plus com», «Алконт 01».

Всі види газоаналізаторів Drager Alcotest зареєстровані та внесені до Державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення, відповідно до переліку, затвердженого наказом Державної служби України з лікарських засобів від 29 грудня 2014 року № 1529, що свідчить про правомірність використання приладу «Драгер 6810» працівниками поліції під час виконання своїх службових обов`язків.

Так, з матеріалів справи убачається, що огляд на стан алкогольного сп`яніння проведений за допомогою спеціального приладу «Alcotest 6810», який є допустимим та сертифікованим для проведення такого огляду, а тому доводи в цій частині є необґрунтованими та оцінені апеляційним судом як намагання апелянта ухилитися від адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені. 

На підставі вищенаведеного, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції ОСОБА_2 обґрунтовано визнаний винуватим у порушенні вимог, передбачених пунктом 2.9 «а» ПДР та, відповідно, у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на нього накладено в межах санкції вищевказаної статті, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана стороною захисту апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, - без задоволення.

Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань з цього приводу стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_2 та його захисник - адвокат Пукіш О. В., не з`явившись на розгляд справи, позбавили себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
                                
                                                       П О С Т А Н О В И В :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження судового рішення.

Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення. 

Постанову судді Свалявського районного суду Закарпатської області від 09 лютого 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН