ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/9389/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Панченко Н.Д.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  17 червня 2022 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача                              Аліменка В.О.,
суддів                                                  Бєлової Л.В., Кучми А.Ю.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Таращанської міської ради Київської області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Таращанської міської ради Київської області про визнання протиправним та скасування рішення в частині та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:
Позивач звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила:
- визнати протиправним пункт 37.1 рішення Таращанської міської ради Київської області №1073-76-VII від 28 липня 2020 року;
- скасувати пункт 37.1 рішення Таращанської міської ради Київської області №1073-76-VII від 28 липня 2020 року;
- зобов`язати Таращанську міську раду Київської області розглянути клопотання ОСОБА_1 про забезпечення реалізації визначеного законом права на набуття права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель комунальної власності шляхом виділення позивачеві земельної ділянки по АДРЕСА_1 : землі житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд орієнтовною площею 0,08 га;
- зобов`язати Таращанську міську раду Київської області надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 ;
- встановити судовий контроль за виконанням судового рішення шляхом подання до суду звіту про виконання судового рішення.
Рішенням    Київського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 позов задоволено частково:
Визнано протиправним та скасувано пункт 37.1 рішення Таращанської міської ради Київської області №1073-76-VII від 28 липня 2020 року.
Зобов`язано Таращанську міську раду Київської області (09501, Київська область, м. Тараща, вул. Шевченка 7, код ЄДРПОУ 04054955) надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 : землі житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд орієнтовною площею 0,08 га.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове    рішення    та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржуване    рішення    відповідача є правомірним.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 3.07.2020 Адвокатське об`єднання «Казачук та парнери» звернулося до Таращанської міської ради з клопотанням в інтересах громадянки України ОСОБА_1 , в якому просило: - забезпечити реалізацію визначеного законом права на набуття права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель комунальної власності шляхом виділення ОСОБА_1 земельної ділянки по по АДРЕСА_1 : - землі житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, орієнтовною площею 0,08 га; - надати дозвіл на розробку проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки по по АДРЕСА_1 (картографічні матеріали якої долучено до даного клопотання): - землі житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, орієнтовною площею 0,08 га; - розглянути вищенаведені питання на сесії ради у встановлений законодавством місячний термін з прийняттям об`єктивного та обґрунтованого рішення.
Пунктом 37.1 рішення Таращанської міської ради від 28.07.2020 №1073-76-VII «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», розглянувши клопотання від 13.07.2020 Адвокатського об`єднання «Казачук та парнери» в інтересах громадянки України ОСОБА_1 про забезпечення реалізації визначеного законом права на набуття права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель комунальної власності шляхом виділення ОСОБА_1 земельної ділянки по АДРЕСА_1 , землі житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, орієнтовною площею 0,08 га та надання дозволу на розробку проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки по АДРЕСА_1 , землі житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, орієнтовною площею 0,08 га, взявши до уваги, що на даний час розробляється Генеральний план м. Тараща Київської області, відповідно до вимог чинного законодавства, яким передбачено уточнення та включення даного масиву в межі населеного пункту м. Тараща, керуючись статтями 12, 118 Земельного кодексу України, статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», враховуючи пропозиції постійної комісії Таращанської міської ради з питань містобудування, землекористування, охорони довкілля та екологічної безпеки, Таращанська міська рада вирішила відмовити Адвокатському об`єднанню «Казачук та парнери» в інтересах громадянки України ОСОБА_1 у виділенні ОСОБА_1 земельної ділянки по АДРЕСА_1 , землі житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, орієнтовною площею 0,08 га для безоплатної передачі у власність із земель комунальної власності та наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
Не погодившись з таким    рішенням,    вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що перебування Генерального плану міста на стадії розробки в розумінні чинного законодавства не є підставою як для відмови в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки, так і для порушення строку розгляду та вирішення відповідного клопотання особи про надання їй такого дозволу.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість    рішення    суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки доводи та вимоги апеляційної скарги не стосуються    рішення    суду першої інстанції в частині позовних вимог, у задоволенні яких було відмовлено, то колегія суддів    рішення    суду у цій частині не переглядає.
За змістом статті 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК ) земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Згідно з частиною другої статті 4 ЗК завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.
Положеннями статті 38 ЗК передбачено, що до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування.
Відповідно до статі 39 ЗК використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного    пункту,    іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм.
Згідно зі статтею 81 ЗК громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).
Частинами третьою, четвертою статті 116 ЗК визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.
За змістом частини першої статті 121 ЗК громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: <…> г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара;
Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами встановлений статтею 118 ЗК, частиною шостою якої передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до    Ради    міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
За змістом абзацу першого частини восьмої статті 118 ЗК відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Таким чином, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), звертаються до відповідного органу з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, до якого додаються визначені ЗК документи.
Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК .
Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 545/808/17, від 05.03.2019 у справі № 360/2334/17, від 20.01.2021 у справі № 360/1590/16-а та від 08.09.2020 у справі № 812/1450/17 та ін.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, підставою для відмови у наданні позивачу дозволу на розробку проєкту землеустрою, відповідач вказав виключно обставини того, що на даний час розробляється Генеральний план м. Тараща    Київської області,    відповідно до вимог чинного законодавства, яким передбачено уточнення та включення даного масиву в межі населеного    пункту    м. Тараща.
Проте, суд апеляційної інстанції наголошує, що перебування Генерального плану міста на стадії розробки, а так само і здійснення розробки, наміри розробки чи наміри затвердження нової містобудівної документації, не є можливою законодавчою підставою для відмови в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки.
Окрім того, з наданої відповідачем відповіді у формі листа вбачається, що в межах населеного    пункту Таращанської міської ради    наявні земельні ділянки вільні від забудови, зокрема і заявлена позивачем для відведення земельна ділянка в межах    Таращанської міської ради    по вул Незалежності України, 29, в межах міста Тараща, Київської області орієнтовною площею 0,08 га землі житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.
Зазначене додатково підтверджує безпідставність посилання відповідача на наявність перешкод у наданні спірного дозволу, утому числі і щодо розроблення та уточнення Генерального плану яким передбачено включення Південно-західного масиву у межі населеного    пункту    м. Тараща.
Обставини щодо прийняття 27.07.2021 відповідачем    рішення    №1206 «Про затвердження містобудівної документації Генеральний план м. Тараща    Київської області,    Розділ «Стратегічна екологічна оцінка» до Генерального плану м. Тараща    Київської області»,    а також обставини щодо незатвердженні відповідачем з цієї дати іншої містобудівної документації, не впливають правомірність оскаржуваного судового    рішення,    оскільки не були покладені в основу спірного    рішення    відповідача про відмову у наданні дозволу, виникли вже після його прийняття, а також не були повідомлені до суду першої інстанції, у зв`язку із чим, в силу вимог частини четвертої статті 308 КАС, не можуть бути прийняті судом.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що    пункт    6.1    рішення Таращанської міської ради Київської області    №1073-76-VII від 28.07.2020 є    протиправним    та підлягає скасуванню.
Доводи скаржника про неможливість втручання у дискреційні повноваження відповідача, а також про неможливість зобов`язання колегіального органу прийняти певне    рішення,    є безпідставними.
Частина друга статті 19 Конституції України, визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 10 Закону України від 21.05.1997 № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280/97-ВР) сільські, селищні, міські    ради    є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Частинами першою, другою статті 59 Закону № 280/97-ВР передбачено, що    рада    в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі    рішень.
Рішення ради    приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу    ради,    крім випадків, передбачених цим Законом.
Питання регулювання земельних відносин відповідно до закону вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної,    міської ради (пункт    34 частина перша статті 26 Закону № 280/97-ВР).
Частиною сьомою 118 ЗК наведено два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у разі звернення до нього особи з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою: а) надати дозвіл; б) надати мотивовану відмову у наданні дозволу.
При цьому, повноваження органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не є дискреційними.
Верховний Суд у постанові від 24.12.2019 у справі № 823/59/17 сформулював такий правовий висновок: "…повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту    рішення    чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким".
Тобто, місцева    рада    не наділена повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд - розглянути заяву особи або ж ні; прийняти    рішення    про задоволення заяви або ж    рішення    про відмову в її задоволенні.
За умови відповідності заяви позивача та доданих до неї документів вимогам законодавства відповідач зобов`язаний прийняти    рішення    про задоволення заяви. Підставою для відмови у задоволенні заяви позивача можуть бути лише визначені законом обставини.
Відтак, покликання відповідача в обґрунтування апеляційної скарги на те, що зобов`язавши його прийняти    рішення    про надання позивачу дозволу на розробку землеустрою, суд втрутився в його дискреційні повноваження є безпідставним, оскільки жодної, з передбаченої законодавством підстави для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою у відмові відповідачем не зазначено, під час судового розгляду не встановлено, а тому у відповідача відсутній інший правомірний варіант поведінки окрім, як надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою.
У даному випадку зобов`язання надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою не є втручанням суду у дискреційні повноваження відповідача, а є обґрунтованим та ефективним способом захисту порушеного права позивача.
Аналогічну позицію щодо способу захисту порушених прав у подібних правовідносинах, висловив Верховний Суд у постанові від 16.09.2021 по справі № 480/4011/18.
Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне    рішення    про в частині задоволених позовних вимог позову.
Відповідно до    пункту    30    рішення    Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001,    рішення    судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно    пункту    29    рішення    Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати    рішення    може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно    пункту    41 висновку № 11 (2008) Консультативної    ради    європейських суддів до уваги Комітету Міністрів    Ради    Європи щодо якості судових    рішень    обов`язок суддів наводити підстави для своїх    рішень    не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру    рішення.
Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове    рішення    встановлені статтею 315 КАС.
Відповідно до    пункту    першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове    рішення    суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове    рішення    - без змін.
За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а    рішення    або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове    рішення    з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове    рішення    ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове    рішення    - без змін.
Керуючись ст.ст.    242,    308,    315,    316,    321,    322,    325,    328,    329 КАС України, колегія суддів,        -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Таращанської міської ради Київської області - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року -    без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст.    328,    329 КАС України.

Суддя-доповідач                                                             В.О. Аліменко

Судді                                                                                 Л.В. Бєлова

                                                                                          А.Ю. Кучма