Справа № 2-953/10 	Головуючий у 1 інстанції: Панасюк С. Л. 	
Провадження № 22-ц/802/827/22  Категорія: 84 	  Доповідач: Карпук  А. К.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
29 серпня 2022 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Карпук А.К.
суддів – Бовчалюк З.А., Здрилюк О. І.,
секретар Ганжа М. І.
з участю: представника боржника ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання видати речове майно за апеляційною скаргою боржника Військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23 лютого 2022 року,-
В С Т А Н О В И В :
У лютому 2022 року  ОСОБА_2 подав до Ковельського міськрайонного суду Волинської області заяву про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання посилаючись на те, що рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28.05.2010 постановлено зобов`язати військову частину НОМЕР_1 видати заявнику речове майно в кількості 30 одиниць на загальну суму 7454,70 грн. Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24.01.2011 змінено порядок і спосіб виконання вищевказаного рішення суду та стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь заявника вартість речового майна в сумі 7454,70 грн. Ухвала набрала законної сили. На виконання рішення суду було видано виконавчий лист, яки пред`явлений до виконання.
Заявник зазначив, що виконавчий документ був повернутий стягувачу 04.01.2012, однак насправді виконавчий лист на його адресу не надходив, а його було повернуто до суду, через що було пропущено строки на пред`явлення виконавчого листа до виконання. Просив поновити строк для пред`явлення виконавчого документу до виконання.
Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23 лютого 2022 року заяву задоволено.
Постановлено поновити ОСОБА_2 строк на пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2-9533/10 про стягнення з військової частини НОМЕР_1 на його користь вартості речового майна в сумі 7454,70 грн.
В апеляційній скарзі боржник Військова частина НОМЕР_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким в задоволені заяви про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу відмовити. 
У відзиві на апеляційну скаргу стягувач  ОСОБА_2 заперечив доводи апеляційної скарги та просить відмовити у її задоволенні, а ухвалу суду залишити без змін. 
Заслухавши представника боржника, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а ухвалу суду скасувати, з таких підстав.
Апеляційним судом встановлено, що рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28.05.2010 позов  ОСОБА_2 до Військової частини  НОМЕР_1  про зобов`язання видати речове майно задоволено.
Постановлено зобов`язати військову частину НОМЕР_1 видати ОСОБА_2 невидане станом на 22.04.2010 речове майно в кількості 30 одиниць на загальну суму 7454 грн. 70коп. 
Рішення набрало законної сили 08.06.2010. За заявою  ОСОБА_2 23.06.2010 суд першої інстанції видав виконавчий лист, який був пред`явлений  ОСОБА_2 до виконання.
Постановою заступника начальника відділу ДВС Ковельського міськрайонного управління юстиції від 20.12.2010 вказаний вище виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі п. 6 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинній на час винесення постанови).
ОСОБА_2 13.01.2011 звернувся до Ковельського міськрайонного суду Волинської області з заявою про зміну способу і порядку виконання рішення.
Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24.01.2011 заяву задоволено.
Постановлено стягнути в Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 вартість речового майна, замість видачі речового майна присудженого Ковельським міськрайонним судом 28.05.2010 в сумі 7454,70 грн.
На підставі заяви ОСОБА_2 09.02.2011 суд першої інстанції видав виконавчий лист.
Як вбачається з листа Ковельського ВДВС у Ковельському районі Волинської області від 22.02.2022 №7554/18 виконавчий лист від 09.02.2011 №2-953/10 перебував у відділі на виконанні з 23.02.2011. Вказаний виконавчий документ 04.01.2012 повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинній на час вчинення виконавчої дії).
На час видачі та повернення виконавчого документу стягувачеві діяв Закон України «Про виконавче провадження» від 1999 року.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» (у вищезазначеній редакції) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.
У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони. (ч. 3 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» (у вищезазначеній редакції).
Таким чином, виконавчий документ міг бути пред`явлений стягувачем до виконання до 04.01.2013, з врахуванням положень ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинній на час вчинення виконавчої дії).
У частині шостій статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в чинній редакції) передбачено, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Частиною 1 ст. 433 ЦПК України передбачено, що у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання є одним із видів процесуальних строків, які передбачені ст. 120 ЦПК України.
Згідно зі ст. 127 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.
Суд при вирішенні питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність, а відтак дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Поважними можуть бути визнані лише ті причини, що виникли внаслідок обставин, об`єктивно незалежних від волі зацікавленої особи, які безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк.
Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статей 76, 77, 78, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справ, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Метою статті 433 ЦПК України про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є захист інтересів добросовісного стягувача, який пропустив строк з поважних причин. Поважними можна вважати причини, які не залежали від волі стягувача.
Питання про поважність пропуску строків є оціночним. Поважність причин може залежати від таких обставин як поведінка заявника (бездіяльність або незаінтересованість в питаннях звернення судового рішення до виконання), інших осіб, обставин, які безпосередньо унеможливлюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, які виникли об`єктивно, так і від чинників, що не пов`язані з людським фактором, що підтверджуються належними і допустимими засобами доказування.
Суд не може безпідставно поновити строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки це порушує гарантоване право на справедливий суд.
Отже, звертаючись до суду із заявою про поновлення строку для його пред`явлення, стягувач був зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилався, як на обґрунтування своїх вимог.
Посилання заявника, як на підставу поважності пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, на те, що йому не повернуто виконавчого листа, не може вважатись поважною причиною пропуску строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, оскільки заявником не надано належних, достатніх і допустимих доказів на підтвердження цих обставин та обставин наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які б завадили пред`явити виконавчий лист до виконання.
ОСОБА_2  не надано до суду доказів, які б свідчили про добросовісну реалізацію ним своїх процесуальних прав та належне виконання процесуальних обов`язків, зокрема учинення ним усіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на своєчасний контроль за виконанням судового рішення.
Згідно з правовими позиціями Європейського Суду з прав людини, що викладені у пункті 570 рішення від 20.09.2011 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» (заява № 14902/04) та у пункті 51 рішення від 22.10.1996 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» (заяви № 22083/93, 22095/93), котрі дають підстави зробити висновки, що сплив строків пред`явлення виконавчого листа до виконання є законним правом боржника уникнути притягнення до цивільно-правової відповідальності після закінчення певного періоду після видачі судом виконавчого документа. Також ці строки забезпечують юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав боржників. Тому вирішуючи питання поважності причин пропуску стягувачем строку пред`явлення виконавчого листа до виконання суд фактично вирішує питання не тільки про право стягувача, а й про права боржника, у підсумку обом гарантуючи право на справедливий суд. У зв`язку з цим, оцінюючи наявність підстав для поновлення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання та видачу його дублікату, суд має враховувати не лише майнові інтереси стягувача, а й захищати права та інтереси боржника, який у даному випадку правомірно протягом кількох років може розраховувати на відсутність загрози примусового виконання рішення суду.
Апеляційний суд зауважує, що про вказані рішення та дії державного виконавця, зокрема, щодо повернення виконавчого листа, стягувач мав можливість дізнатися як із Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, який діяв до 04 січня 2017 року, так і з автоматизованої системи виконавчого провадження, положення про яку було затверджено наказом Міністерства юстиції України від 05 серпня 2016 року № 2432/5.
Так, згідно з пунктами 3.1,3.3 розділу 3 Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень, затвердженого затверджений наказом Міністерства юстиції України № 43/ від 20 травня 2003 року до Єдиного реєстру обов`язково вносяться відомості про проведення всіх виконавчих дій.
Відомості про проведення виконавчих дій вносяться до Єдиного реєстру одночасно з виготовленням документа, на підставі якого вчиняється виконавча дія.
Згідно з пунктом 5.1 розділу 5 Положення право доступу до виконавчого провадження шляхом пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування всіх документів та відомостей виконавчого провадження мають сторони виконавчого провадження, у якому вони беруть участь. Указаний доступ до інформації Єдиного реєстру здійснюється безоплатно та цілодобово з використанням звичайних програмних засобів перегляду інформації у мережі інтернет через веб-сайт, який ведеться Адміністратором Єдиного реєстру. З метою забезпечення доступу до інформації Єдиного реєстру сторонам виконавчого провадження у постанові про відкриття виконавчого провадження роз`яснюється таке право, указуються адреса відповідного веб-сайту в мережі інтернет, а також ідентифікатор для доступу до інформації про виконавче провадження та порядок його використання.
Схожі норми містять і пункти 1, 2 розділу VІ Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05 серпня 2016 року № 2432/5.
Із змісту заяви  ОСОБА_2  вбачається, що йому було відомо ідентифікаційні дані боржника Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ).
Отже, стягувач мав можливість отримувати інформацію з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень про хід вказаного виконавчого провадження.
При цьому,  ОСОБА_2  жодним чином не обумовлено наявність об`єктивних причин, з яких він не звернувся до органу державної виконавчої служби протягом тривалого часу (більше 11 років) щодо отримання інформації про виконавче провадження
Доводи заяви свідчать лише про те, що стягувач фактично не цікавився ходом виконання судового рішення.
На викладене суд першої інстанції уваги не звернув, неповно з`ясував обставини справи, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про задоволення заяви  ОСОБА_2 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання, не навівши в рішенні мотивів, з яких суд дійшов висновку про поважність причин пропуску строку.
У зв`язку з наведеним ухвалу суду належить скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити.
Відповідно до п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для поновлення  ОСОБА_2  строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки у заявника не було об`єктивних, непереборних перешкод або істотних труднощів для пред`явлення пред`явлення виконавчого документу до виконання.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384  ЦПК України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу боржника Військової частини НОМЕР_1 задовольнити.
Ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23 лютого 2022 року в даній справі скасувати та постановити нове судове рішення.
Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий
Судді: