Головуючий у І інстанції Гончарук В.П.
Провадження №22-ц/824/5301/2022                                                           Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.

                                                                 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
 
    14 червня 2022 року                                                                                          м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Мельника Я.С., Гуля В.В.,  розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2021 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу (суброгації),
 
ВСТАНОВИВ:
 
У липні 2021 року ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» звернулася до суду з вказаним позовом та просила про його задоволення, посилаючись на те, що 11 квітня 2018 року між страховиком ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» та страхувальником ОСОБА_2 був укладений договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу №046.1369717.104. Предметом даного договору є страхування транспортного засобу «NISSAN X-TRAIL», д.н.з. НОМЕР_1 .
30 жовтня 2018 року в місті Києві по вулиці Шота Руставелі, 13 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу «NISSANX-TRAIL», д.н.з. НОМЕР_1 , та транспортного засобу MERSEDES-BENZ VITO, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .  
Постановою Печерського районного суду м. Києва від 16 листопада 2018 року винним у ДТП визнано ОСОБА_1 з притягненням його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.
В результаті вищевказаної ДТП було пошкоджено застрахований транспортний засіб «NISSANX-TRAIL», д.н.з. НОМЕР_1 , власник якого на підставі договору добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу №046.1369717.104, звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. 
З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля NISSANX-TRAIL, д.н.з. НОМЕР_1 , було проведено його огляд, про що складено акт огляду ТЗ та отримано Рахунок-фактуру №ГН-0000011 від 05.11.2018 року на суму 69491,70 грн.
ПрАТ «СК «Альфа Страхування» складено страховий акт №1261.206.18.01.01 на суму 32806,03 грн., згідно якого здійснено виплату на користь СТО, що підтверджується платіжним дорученням № 29783 від 07 грудня 2018 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Враховуючи те, що винуватцем ДТП було визнано водія транспортного засобу MERCEDES-BENZ VITO, д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , а його цивільно-правова відповідальність застрахована згідно поліса АМ №2345389 в ТДВ «СК «Альфа-Гарант», Позивач звернувся до страхової компанії Відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу.
Згідно Поліса АМ №2345389 ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, складає 100 000 грн., натомість ТДВ «СК «Альфа-Гарант» виплатило позивачу лише 9 466,86 грн., що підтверджується випискою з особового рахунку позивача.
Відповідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Таким чином, оскільки розмір витрат позивача на виплату страхового відшкодування склав 32 806,03 грн., при цьому Полісом АМ №2345389 ОСОБА_1 покрито лише частину шкоди на суму 9 466,86 грн., різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 23 339,17 грн. (32 806,03 грн. - 9 466,86 грн.) підлягає стягненню зі ОСОБА_1 , як особи, винуватої у заподіянні шкоди.
Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2021 року у задоволенні позову відмовлено. 
Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення позову. Обгрунтовуючи скаргу, позивач посилається на ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якою передбачено, що у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу страховик відшкодовує витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Тобто, ТДВ «СК «Альфа-Гарант» була обмежена законом у виплаті страхового відшкодування ПрАТ «СК «Альфа Страхування» у повному обсязі завданої майнової шкоди, оскільки мала виплатити страхове відшкодування лише з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу в силу вказівки закону. Відтак, різницю між реальними збитками та відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі статті 1194 ЦК України має відшкодувати відповідач ОСОБА_1 , як особа, яка завдала шкоди.  
Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки ціна позову в даній справі (23 339 грн. 17 коп.) менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.    
Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що 11 квітня 2018 року між страховиком ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» та страхувальником ОСОБА_2 був укладений договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу №046.1369717.104 (а.с.5). Предметом даного договору є страхування транспортного засобу «NISSAN X-TRAIL», д.н.з. НОМЕР_1 .
30 жовтня 2018 року в місті Києві по вулиці Шота Руставелі, 13 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу «NISSANX-TRAIL», д.н.з. НОМЕР_1 , та транспортного засобу MERSEDES-BENZ VITO, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 (а.с.6). 
Постановою Печерського районного суду м. Києва від 16 листопада 2018 року винним у ДТП визнано ОСОБА_1 з притягненням його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с.7).
В результаті вищевказаної ДТП було пошкоджено застрахований транспортний засіб «NISSANX-TRAIL», д.н.з. НОМЕР_1 , власник якого на підставі договору добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу №046.1369717.104, звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (а.с.8-9). 
З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля NISSANX-TRAIL, д.н.з. НОМЕР_1 , було проведено його огляд, про що складено акт огляду ТЗ (а.с.11) та отримано Рахунок-фактуру №ГН-0000011 від 05.11.2018 року на суму 69 491,70 грн. (а.с.12).
ПрАТ «СК «Альфа Страхування» складено страховий акт №1261.206.18.01.01 на суму 32806,03 грн. (а.с.13), згідно якого здійснено виплату на користь СТО, що підтверджується платіжним дорученням № 29783 від 07 грудня 2018 року (а.с.14).
Цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП ОСОБА_1 була застрахована у ТДВ «СК «Альфа-Гарант» згідно Полісу АМ №2345389 з лімітом відповідальності за шкоду, завдану майну, - 100 000,00 грн. (а.с.15), тому позивач звернувся до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу.
Разом з тим, ТДВ «СК «Альфа-Гарант» виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 9 466,86 грн., що підтверджується випискою з особового рахунку позивача (а.с.16-17). 
Посилаючись на положення ст. 1194 ЦК України, позивач вважав, що відповідач ОСОБА_1 , як особа, яка заподіяла шкоду, має відшкодувати різницю між фактичним розміром збитків - 32 806,03 грн. та виплаченим страховиком страховим відшкодуванням - 9 466,86 грн.
Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з його недоведеності та необґрунтованості, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.
Згідно зі ст. 993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Враховуючи викладене, судом вірно встановлено, що правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілого страхового відшкодування, засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілого у деліктному зобов`язанні.
Згідно із ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Пунктом 36.1 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Відповідно до ст. 9 вказаного закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.
Виходячи з положень вищевказаного закону та норм діючого цивільного законодавства, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), пункт 62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 752/16797/14-ц (провадження № 14-80цс19); Постанова ВС від 24 березня 2021 року у справі № 523/3212/19).
З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 застрахував свою цивільно-правову відповідальність у ТДВ «СК «Альфа-Гарант» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ № 2345389 з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в сумі 100 000 грн., при цьому розмір шкоди, завданої потерпілому внаслідок ДТП, складає 32 806 грн. 03 коп. та є меншим страхового ліміту.
Тлумачення положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дає підстави для висновку, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.
Розмір завданої потерпілому внаслідок ДТП шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика ТДВ «СК «Альфа-Гарант». Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що у ТДВ «СК «Альфа-Гарант», як страховика, не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування за страховим випадком, що трапився 30 жовтня 2018 року з вини страхувальника ОСОБА_1 . 
Таким чином, зважаючи на недоведеність позивачем належними та допустимими доказами наявності встановлених законом підстав для відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення зі ОСОБА_1 на користь позивача 23 339,17 грн., що є різницею між розміром фактичної шкоди та виплаченим страховій компанії страховим відшкодуванням. 
Доводи апеляційної скарги про те, що ТДВ «СК «Альфа-Гарант» була обмежена законом у виплаті страхового відшкодування ПрАТ «СК «Альфа Страхування» у повному обсязі завданої майнової шкоди, оскільки мала виплатити страхове відшкодування лише з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу, апеляційним судом відхиляються, оскільки апелянтом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що сплачена ТДВ «СК «Альфа-Гарант» сума страхового відшкодування - 9 466,86 грн. є  витратами, пов`язаними з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованими у порядку, встановленому законодавством. Посилання апелянта на це у апеляційній скарзі без належного підтвердження є припущеннями, а згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.  
Інші аргументи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди позивача з висновками суду щодо їх оцінки.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.      
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки рішення судом ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України відсутні.
В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.                   
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів
 
                                                           ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» - залишити без задоволення.
 
Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2021 року - залишити без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
     Суддя-доповідач:
 
     Судді: