ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 602/1264/21	Головуючий у 1-й інстанції Костів Л.І. 	
Провадження № 22-ц/817/551/22 	Доповідач - Дикун С.І.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2022 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Дикун С.І. 
суддів -  Парандюк Т. С., Храпак Н. М., 
розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу №602/1264/21 за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк "Приват Банк" на рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 23 лютого 2022 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк "Приват Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, ухваленого суддею Костів Л.І.,-
                                       ВСТАНОВИв:           
       Представник АТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 23 жовтня 2012 року в розмірі 49258,84 грн. та судових витрат.
       Вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» (в даний час - ПАТ КБ «Приватбанк»), з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 23 жовтня 2012 року, згідно з якою отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Розмір ліміту зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 43000 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п.2.1.2.3 Договору, на підставі якого відповідач дав свою згоду щодо прийняття будь якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Власник картрахунку зобов`язувався слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, який відповідно до п.1.1.51 договору короткостроковий кредит, який надається банком клієнту в разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування. 
       Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, внаслідок чого станом на 18 жовтня 2021 року має заборгованість за кредитним договором в розмірі 49258,84 грн., з яких 41648,14 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі: 0.00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту; 41648,14 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0.00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 7610,70 грн.- заборгованість за простроченими відсотками; 0.00 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України; 0.00 грн. нарахована пеня; 0.00 грн. нараховано комісії, які просить стягнути з останнього, а також понесені судові витрати.
Заочним рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 23 лютого 2022 року в задоволенні позову АТ КБ "Приватбанк" (місце знаходження 01001 м.Київ вул.Грушевського, 1Д, код ЄДРПОУ 14360570) до ОСОБА_1 (зареєстрованого АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) - відмовлено. 
Не погоджуючись із рішенням суду, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу про оскарження зазначеного рішення суду . Вважає вказане рішення суду прийнятим без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права та просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги банку в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд безпідставно відмовив у стягненні фактично отриманих кредитних коштів та нарахованих відсотків, порушивши норми матеріального права. Заборгованість відповідача за фактично використаними кредитними коштами підтверджена належними та допустимими доказами.
У виписці по руху коштів чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, а також факти використання відповідачем грошей, отримання ним коштів через банкомати, а отже й отримання кредитної картки, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Із виписки вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти та частково погашав заборгованість за договором . Відповідач не звертався до Банку для розірвання договору та погодився з його умовами, про що свідчать особисто вчинені ним операції по кредитній картці.
Відповідач також підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua , складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві. 
Судом не враховано висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 11 вересня 2019 року по справі № 153/1334/16, відповідно до яких суд може визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, однак зобов`язаний встановити обставини, які підлягають доказуванню і зобов`язаний вжити всіх необхідних заходів з метою встановлення істини. Принцип змагальності не виключає необхідності всебічного та повного дослідження всіх обставин справи задля встановлення об`єктивної істини та об`єктивного вирішення справи. Висновок суду апеляційної інстанції про те, що позивач не довів існування між сторонами договірних зобов`язань, предметом яких є кредитні кошти, із врахуванням того, що спір відносно існування кредитних зобов`язань відповідача на час касаційного перегляду цієї справи судами фактично не вирішено, є передчасним. Суду слід перевірити факт виконання кредитного договору, на що посилався заявник в касаційний скарзі, що може свідчити про визнання договірних правовідносин.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
       Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. 
       Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
       З огляду на викладене та ціну позову у даній справі - 49258,84 грн. розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що 23 жовтня 2012 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", та відповідачем на підставі заяви відповідача укладено договір про надання банківських послуг.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві.
       Згідно з умовами даного кредитного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який згодом було збільшено до 43000.00 грн.
       До кредитного договору банк додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку.
       Відповідач ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом Відповідача у анкеті-заяві, де є відповідні запевнення Відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді, а також наказом банка про їх затвердження (Витяг із Умов та правил надання банківських послуг, з якими ознайомлено Відповідача, копія наказу банку щодо затвердження редакції Умов та правил надання банківських послуг на момент підписання заяви додається до позовної заяви).
       Відповідно до положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті Позивача (www.privatbank.ua) АТ КБ «Приватбанк», що діяв на підставі Ліцензії НБУ №22 від 29 липня 2009 року, а зараз діє на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 05 жовтня 2011 року, керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг» які є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг Банку.
       Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на станом на 18 жовтня 2021 року становить 49258,84 грн., з яких:
41648,14 грн. - заборгованість за тілом кредиту,
в тому числі:
0.00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту;
41648,14 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту;
0.00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками;
7610,70 грн.- заборгованість за простроченими відсотками;
0.00 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України;
0.00 грн. нарахована пеня;
0.00 грн. нараховано комісії.
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог банку в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд виходив із тих обставин, що позивачем належним чином не обґрунтовано правову природу виникнення заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 41648.14 грн.
       Однак, колегія суддів не може погодитися із такими висновками суду. 
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
       Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
       Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
       Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
       Згідно статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
       Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів. їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
       За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
       Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
       Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
       Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
       Позивач АТ КБ «ПриватБанк», пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути проценти за користування кредитними коштами.
       Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач окрім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 23.10.2012 року, посилається на Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку, які викладені на банківському сайті:www:privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.
       Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в АТ ПриватБанк, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштам і; процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальній: і сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.
       При цьому, матеріали справи не містять підтвердження, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку від 23.10.2012 року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
       За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
       Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) та про що зазначено в постанові Великої палати Верховного суду України № 342/180/17 і що не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
       З урахуванням висновку Великої Палати Верховного Суду у вищевказаній постанові по справі № 342/180/17 суд першої інстанції обґрунтовано визнав, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (23.10.2012 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
       За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
       При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях.
        Як вказала Велика Палата Верховного Суду у вищевказаній постанові по справі 342/180/17, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
       Надані позивачем Правила надання банківських послуг AT КБ ПриватБанк, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
       Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 зробила висновок, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
       З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
       Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору AT КБ «ПриватБанк" дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк та те, що сторони обумовили; письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
       Аргументи позивача про необхідність застосування до спірних правовідносин: правил частини першої статті 634 ЦК України є неспроможними, оскільки Умови Правила, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua). неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк». тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
       У зв`язку з наведеним, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що вимоги банку про стягнення заборгованості за відсотками на поточну заборгованість за користування кредитними коштами є безпідставними.
       Висновки суду щодо вирішення спору в даній частині позовних вимог є законними та обґрунтованими, зробленими на підставі повно та всебічно досліджених доказів у справі, відповідають висновкам Верховного Суду у подібних правовідносинах, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. З урахуванням зазначеного, колегія суддів не вбачає підстав щодо задоволення вимог апеляційної скарги та скасування рішення суду в цій частині.
       Однак, колегія суддів не може погодитися із рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту. 
       Застосовуючи принцип диспозитивності, що закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках. 
       Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
       Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених цим Кодеком. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 фактично отримав кредитні картки № НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , термін дії останньої - 12/23 року (а.с.21). Із встановленим кредитним лімітом із 15.09.2020 року - 40960,52 грн. Після отримання карток відповідач здійснив дії щодо проведення їх активації, а також активно користувався картками, знімаючи кошти через банкомати та поповнюючи картки готівкою за місцем проживання у м.Чернівцях у відділенні "Приватбанку". Зазначене підтверджується випискою по рахунку (а.с.61-72), яка є документом за операціями та первинним бухгалтерським документом і може бути використана під час урегулювання спірних питань відповідно до п.5 розділу VII Постанови Правління Національного банку України від 05.11.2014 № 705 "Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів", із змінами, внесеними згідно з Постановами Національного банку № 375 від 15.06.2015 № 382 від 06.09.2016 № 142 від 29.11.2019. 
       У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Відповідно до частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час.
       Враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку АТ КБ "ПриватБанк" не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому, суд першої інстанції дійшов до неправильного висновку про відсутність правових підстав для стягнення заборгованості за тілом кредиту. 
       Рішення суду у цій частині не відповідає обставинам справи та не узгоджується із правовими висновками Верховного Суду щодо правовідносин про стягнення заборгованості по карткових кредитах, викладеними, зокрема у постанові Великої палати Верховного Суду від 03.07.2019 при розгляді справи № 342/180/17. У постанові, зокрема, вказано, що, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. 
       Разом із тим, колегія суддів не може в повній мірі погодитися із вимогами банку про розмір заборгованості за тілом кредиту.
       У відповідності до наданого позивачем розрахунку розмір заборгованості за простроченим тілом кредиту складає 41648,14 грн. (а.с.16) При цьому банком визнавалось, що максимальний ліміт по кредиту, який був наданий позичальнику, складав 40960,52 грн. ( а.с.20) Видачу кредиту у більшому розмірі банком не доведено.
       Отже, підставним є стягнення із боржника заборгованості по тілу кредиту в межах встановленого банком ліміту кредитування.
       Саме такий правовий висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 28 квітня 2021 року у справі із подібними правовідносинами №345/2633/20 (провадження №61-494св21). 
       Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
       Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
       Отже, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягає скасуванню у зв`язку із неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи; невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильним застосуванням норм матеріального права із ухваленням в цій частині нового рішення. Колегія суддів вважає, що стягненню із відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за тілом кредиту у розмірі 40960,52 грн., що відповідає розміру кредитного ліміту, встановленого відповідачу відповідно до довідки позивача про зміну умов кредитування ( а.с.20). Такий висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постанові від 28 квітня 2021 року у справі із подібними правовідносинами №345/2633/20 (провадження №61-494св21). 
       Судові витрати, у відповідності до ст.141 ЦПК України, слід розподілити між сторонами, пропорційно до задоволених вимог. 
       Позовні вимоги АТ КБ "Приватбанк" задоволені частково: 40960,52 грн. х 100% : 49258,84 грн. =83.15 %, а тому із відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції у сумі 1888,75 грн. =2270 грн. х 83,15%.
       Відповідно, за розгляд справи в апеляційній інстанції сплачений позивачем судовий збір у пропорційному розмірі до задоволених вимог апеляційної скарги слід стягнути із ОСОБА_1 на користь позивача у сумі 2831.25 грн. =3405 х83,15 %. 
       Тобто, з відповідача на користь АТ КБ "Приватбанк" слід стягнути судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції та апеляційному суді на загальну суму 4720 грн.
       Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" задовольнити частково.
       Рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 23 лютого 2022 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного Товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором №б/н від 23 жовтня 2012 року скасувати.
       Ухвалити в цій частині нове рішеня, яким стягнути із ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , зареєстрований АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (місце знаходження 01001 м.Київ вул.Грушевського,1Д код ЄДРПОУ 14360570, МФО 305299) заборгованість за тілом кредиту у розмірі 40960,52 грн.
       В решті рішення суду залишити без змін.
       Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , зареєстрований АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк (код ЄДРПОУ 14360570, МФО 305299, м. Київ вул. Грушевського, 1Д) 4720 грн. судового збору.

       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, передбачених п.2 ч.3 статті 389 ЦПК України. 

Повний текст постанови складено 8 червня 2022 року.

Головуючий:         Дикун С.І.
Судді: Парандюк Т.С.
Храпак Н.М.