УХВАЛА

22 серпня 2022 року 
м. Київ

справа № 640/27278/21
адміністративне провадження № К/990/21240/22 

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Данилевич Н.А., перевіривши касаційну скаргу Запорізької обласної прокуратури на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 листопада 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2022 року у справі №640/27278/21 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Запорізької обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів,-
ВСТАНОВИВ:
10 серпня 2022 року касаційна скарга надійшла до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України.
Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Офісу Генерального прокурора, Запорізької обласної прокуратури, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора щодо несвоєчасного виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2021 року у справі № 640/23266/19, допущеного до негайного виконання у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді Заступника прокурора Запорізької області, за період з 26 травня 2021 року по 27 серпня 2021 року;
- стягнути з Запорізької обласної прокуратури на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2021 року у справі № 640/23266/19, допущеного до негайного виконання у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді Заступника прокурора Запорізької області, за період з 26 травня 2021 року до 27 серпня 2021 року у сумі 134 639,05 грн.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 листопада 2021 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора щодо несвоєчасного виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2021 року у справі № 640/23266/19, допущеного до негайного виконання у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Запорізької області за період з 26 травня 2021 року до 27 серпня 2021 року.
Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2021 року у справі № 640/23266/19, допущеного до негайного виконання у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Запорізької області за період з 26 травня 2021 року до 27 серпня 2021 року у сумі 134 639,05 грн.
В іншій частині відмовлено повністю.
Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення у межах суми стягнення за один місяць.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2022 року апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора задоволено частково.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 листопада 2021 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2021 року у справі № 640/23266/19 скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення наступного змісту:
«Стягнути з Запорізької обласної прокуратури (код ЄДРПОУ 02909973, адреса: 69005, Запорізька обл., місто Запоріжжя, вул.Матросова Олександра, будинок 29А) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2021 року у справі № 640/23266/19, допущеного до негайного виконання у частині поновлення ОСОБА_1  на посаді заступника прокурора Запорізької області за період з 26 травня 2021 року по 27 серпня 2021 року у сумі 134 639,05 грн (сто тридцять чотири тисячі шістсот тридцять дев`ять гривень п`ять копійок)».
В решті рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 листопада 2021 року залишено без змін.
Відповідно до частини першої  статті 328 КАС України  учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої  статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом
норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою    статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Скаржник зазначає, що касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України та вказує, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні не врахував висновків, що викладені у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі №522/13736/15, від 24 січня 2019 року у справі 760/9521/15-ц, від 10 травня 2018 року у справі №332/603/17, від 19 грудня 2018 року у справі №802/1206/17-а та у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі №910/4518/16 та від 13 березня 2019 року у справі №711/8446/16-ц щодо застосування статті 236 КЗпП України. 
Заявник касаційної скарги зазначає, що у вказаних справах тотожні об`єкт, предмет правового регулювання, умови застосування правових норм (стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду - статті 236 КЗпП України) та суб`єктний склад в розумінні правовідносин «орган державної влади» та «працівник органу державної влади.
Верховний Суд не погоджується зі скаржником щодо визначення подібності правовідносин, оскільки, окрім згаданих відповідачем ознак подібності, обов`язковими ознаками є умови застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). 3міст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.
В касаційній скарзі заявник касаційної скарги не обґрунтовує взаємозв`язок між справами №760/9521/15-ц, №332/603/17, №711/8446/16-ц та справою, що розглядається, оскільки правові висновки, що викладені Верховним Судом у зазначених скаржником справах, сформульовані за різними фактичними обставинами та умовами застосування статті 236 КЗпП України.
У справі №522/13736/15 Верховним Судом сформовані висновки щодо строку пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.
Судом не встановлено, а скаржником не доведено, що висновки Верховного Суду, які викладені у вищевказаних справах, можуть бути застосовані до правовідносин у справі, що розглядається. 
У справі №802/1206/17-а предметом спору є визнання протиправним та скасування наказу Ленінського районного центру зайнятості м. Вінниці № НТ 160721 від 21 липня 2016 року «Про припинення виплати допомоги по безробіттю».
У справі №910/4518/16  предметом спору є стягнення 19 555,64 грн заборгованості з виплати заробітної плати, 4 589,74 грн компенсації за втрату частини заробітної плати та 12 541,34 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Верховний Судом у цих справах не викладав правові висновки щодо застосування статті 236 КЗпП України.
Також, з огляду на відмінний предмет спору, суб`єктний склад, фактичні обставини справи, правовідносини у справах №802/1206/17-а та №910/4518/16 не є подібними до справи, що розглядається. 
Разом з цим, скаржник покликається на висновки Верховного Суду України, викладені у справі №2а-3138/10 від 23 червня 2015 року.
З 15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд як найвищий суд у системі судоустрою України.
В розумінні пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України оскаржити рішення в касаційному порядку можливо, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, а не у постанові Верховного Суду України, тому Суд відхиляє посилання скаржника на висновки, викладені у справі №2а-3138/10.
З огляду на викладене, наведені у касаційні скарзі вищевказані висновки Верховного Суду не є релевантними до застосування у спірних правовідносинах.
Заявник касаційної скарги зазначає, що судами попередніх інстанцій не враховано висновки Верховного Суду у справі №640/23266/19 від 21 липня 2022 року року щодо застосування абзаців 3 та 4 пункту 2 розділу ІІ Порядку №100.
Як зазначає скаржник, суди попередніх інстанцій при визначені суми середнього заробітку ОСОБА_1 взяли до уваги рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2021 року у справі №640/23266/19 та встановили, що середньоденна заробітна плата позивача становить 2071, 37 грн, що підтверджується довідкою Запорізької обласної прокуратури від 07 квітня 2021 року №21-354их-21. 
У той же час постановою Верховного Суду від 21 липня 2022 року у справі №640/23266/19 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2021 року скасовано у тому числі в частині визначення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Проте Верховний Суд відхиляє посилання скаржника на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 21 липня 2022 року у справі № 640/23266/19, оскільки при ухвалені рішень судами попередніх інстанцій постанова у справі №640/23266/19 Верховним Судом не була ще прийнята, тому суди першої та апеляційної інстанції з об`єктивних причин не могли врахувати висновки Верховного Суду у справі № 640/23266/19 у зв`язку з пізнішою щодо оскаржуваних рішень датою їх прийняття.
З огляду на це посилання скаржника на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України є безпідставним.   
З урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX і які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.
Фактично доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з судовими рішеннями, переоцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, що виходить за межі касаційного перегляду, які визначені статтею 341 КАС України.
Отже, скаржником не викладено передбачені статтею 328 КАС України умови, за яких оскаржувані судові рішення можуть бути переглянуті судом касаційної інстанції на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.
Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Запорізької обласної прокуратури на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 листопада 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2022 року у справі №640/27278/21 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Запорізької обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів - повернути особі, яка її подала.
Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя	                              Н.А. Данилевич