ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2022 року	Львів	Справа № 380/11536/20 пров. № А/857/22744/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді                                       Большакової О.О.,
суддів                                                            Затолочного В.С., Кушнерика М.П. 
з участю секретаря судового засідання     Хомича О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом Бориславської міської ради Львівської області до ОСОБА_1 , третіх особі, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про демонтаж огорожі за апеляційною скаргою Бориславської міської ради Львівської області на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021 року про залишення позовної заяви без розгляду (суддя першої інстанції Мричко Н.І., м. Львів, повний текст складено 29.11.2021)

В С Т А Н О В И В:

8 грудня 2020 року Бориславська міська рада звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 про демонтаж самочинно встановленої огорожі з бетонним фундаментом та профнастилу на проїзді загального користування на земельній ділянці, яка знаходиться біля житлового будинку АДРЕСА_1 . 
Ухвалою від 16.04.2021 у справі було відкрито провадження та залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
11.11.2021 до суду надійшло клопотання відповідача про залишення без розгляду позовної заяви. 
22 листопада 2021 року Львівським окружним адміністративним судом було постановлено ухвалу про залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду. 
Із таким судовим рішенням не погодився позивач та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвали та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Мотивуючи незгоду, вказав, що висновок суду про порушення тримісячного строку звернення до суду не відповідає дійсності, оскільки у відповідності до ст. 391 ЦК України позовна давність не поширюється на вимоги власника чи іншого володільця про усунення перешкод у здійснені ним права користування чи розпорядження майном. Також вказав про триваючий характер порушення. 
У судовому засіданні представник апелянта Хмельницько В.М. підтримав апеляційну скаргу з підстав, що в ній викладені. 
Представник відповідача заперечила щодо задоволення апеляційної скарги та пояснила, що доводи апелянта не заслуговують на увагу, а оскаржувана ухвала суду є законною і обґрунтованою. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють при вирішенні питання їх застосування до спірних правовідносин необхідність звертати увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обчислення його початку, але й природу спірних правовідносин щодо захисту прав, свобод та інтересів, у яких особа звертається до суду.
Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.
Загальні норми процедури судового оскарження в рамках розгляду публічно-правових спорів регулюються Кодексом адміністративного судочинства України.
Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого вказаним Кодексом або іншими законами.
В абзаці другому частини другої статті 122 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Зазначеним Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.
Суд першої інстанції встановив, що позивач листом від 15.01.2018 № 3-21/124 зобов`язав відповідача у термін до 26.01.2018 демонтувати самовільно встановлений бетонний фундамент з металевими трубами без сітки (огорожу) до 26.01.2018. 
Таким чином, підстави для пред`явлення позову Бориславською міською радою Львівської області про зобов`язання відповідача за його рахунок демонтувати самочинно встановлену огорожу з бетонним фундаментом та профнастилу на проїзді загального користування виникли 27.01.2018.
Відтак, суд першої інстанції встановив, що тримісячний строк звернення до суду із позовом про зобов`язання відповідача демонтувати самочинно встановлену огорожу з бетонним фундаментом та профнастилу, почав свій відлік саме з 27.01.2018.
При цьому суд першої інстанції вказав, що позивач не подав заяви про поновлення строку звернення до суду.
Також в ухвалі зазначив про  пропуск позивачем строку звернення до суду без поважних причин.
Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до частини четвертої статті 122 КАС України, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
Згідно з частиною третьою статі 123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Положеннями частини четвертої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Системний аналіз положень статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України дає підстави для висновку, що звернення до адміністративного суду з позовом після закінчення строків, установлених законом, не має безумовним наслідком повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду.
Так,  статтею 123 КАС України передбачено, що передумовою настання відповідних наслідків для позивача є надання можливості останньому скористатись можливістю подати заяву про поновлення пропущеного строку в разі її неподання, або ж вказати інші причини поважності пропущеного строку, аніж ті, які були зазначені в первинній заяві про поновлення строку та визнані судом неповажними.
Вказані правила процесуального закону щодо надання можливості позивачу подати заяву про поновлення пропущеного строку або вказати інші причини поважності пропущеного строку, слід застосовувати як на стадії відкриття провадження у справі, так і на стадії розгляду справи після відкриття провадження у справі (частини третя та четверта  статті 123 КАС України).
Така правова позиція сформована у постанові Верховного Суду від 11 лютого 2021 року у справі № 140/2046/19.
Згідно з ч. 13 ст. 171 КАС України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.
Частиною 6 ст. 161 КАС України  передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
Таким чином, у випадку встановлення судом після відкриття провадження у справі факту пропуску позивачем строку звернення до суду та з метою встановлення всіх фактичних обставин, за яких може бути прийнято рішення про залишення позову без розгляду, суд має надати позивачу можливість подати заяву про поновлення пропущеного строку із зазначенням поважності причин такого пропуску.
Така правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 09.12.2020 у справі № 560/2727/19.
Як слідує з матеріалів справи, суд першої інстанції дійшов висновку про звернення з позовом після закінчення встановленого законом строку, неповажність причин пропуску строку та залишив позов без розгляду, не надавши позивачу можливість подати заяву про поновлення пропущеного строку із зазначення причин такого пропуску, чим порушив вимоги статті 123 КАС України.
Суд апеляційної інстанції зауважує що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ст. 55 Конституції України  кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.
Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції (Європейська конвенція про захист прав людини і основних свобод 1950 року, ратифікована Законом України від 17.07.1997 №4 75/97), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення. У справі Bellet v. Frаnсе Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Отже, як свідчить позиція Європейського Суду з прав людини, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Відтак, судове рішення суду про залишення позову без розгляду є передчасним, оскільки застосовані судом першої інстанції наслідки не були пропорційні, обмежили право доступу до суду і стали перешкодою для захисту прав позивача.
Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів дійшла висновку щодо необґрунтованості висновків суду першої інстанції про залишення позову без розгляду, а тому оскаржувану ухвалу необхідно скасувати як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. 243, 308, 310, 312, 315, 317, 320, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Бориславської міської ради Львівської області задовольнити.
Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021 року про залишення позовної заяви без розгляду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
 
Головуючий суддя	 	О. О. Большакова 	
судді	 	В. С. Затолочний 	
 	 	М. П. Кушнерик  	
Повне судове рішення складено 27.04.2022.