ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

25 серпня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 160/16238/21	

 Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
 головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
 суддів:  Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,     
 за участю секретаря судового засідання Поспєлової А.С.  
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2021 року (суддя Рищенко А.Ю.) у справі №160/16238/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,- 

                                                   в с т а н о в и В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, які виразились у перерахунку пенсії ОСОБА_1 на 60% від розміру заробітної плати, обмеженні її максимального розміру десятьма мінімальними розмірами прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність та які оформлені рішеннями №912160173423 від 18.06.2021 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії за вислугу років з 01.04.2021 року відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з розрахунку 80% від заробітної плати, вказаної у довідці Дніпропетровської обласної прокуратури від 01.04.2021 року №21-116 вих.-21, без обмеження пенсії максимальним розміром та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії за вислугу років.
В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та їй призначено відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1798-ХІІ від 05.11.1991 року пенсію за вислугу років у розмірі 80% від сум заробітку. У зв`язку з підвищенням заробітної плати працівникам прокуратури позивачка зверталася до відповідача із заявою щодо здійснення перерахунку раніше призначеної пенсії на підставі довідки Дніпропетровської обласної прокуратури від 01.04.2021 року №21-116 вих.-21. Відповідно до рішення №912160173423 від 18.06.2021 ГУ ПФУ в Дніпропетровській області позивачці проведено перерахунок пенсії за вислугу років з 01.04.2021 року, однак з урахуванням 60 % сум заробітку та з урахуванням обмеження максимальним розміром пенсії. Не погоджуючись із зменшенням пенсії у відсотковому значенні по відношенню до заробітної плати, а також з обмеженням пенсії максимальним розміром, позивачка звернулася з позовом до суду.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2021 року адміністративний позов задоволено. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність 
зменшення відповідачем відсоткового значення розміру пенсії позивача під час її перерахунку до 60% сум заробітної плати та обмеження пенсії максимальним розміром.
Такі висновки суд обґрунтував тим, що вказаний відсотковий розмір встановлений частиною другої статті 86 Закону №1697-VII, яка підлягає застосуванню при призначенні пенсій прокурорським працівникам у разі реалізації ними первинного права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. 
Також суд дійшов висновку про неправомірність застосування відповідачем положень Закону №3668-VІ, в частині обмеження пенсії максимальним розміром, зазначивши те, що пенсія позивачці була призначена до набрання чинності вказаним Законом, а отже положення цього Закону не можуть бути застосовані при перерахунку пенсії.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник посилається на те, що пенсія позивачки розрахована згідно вимог чинного законодавства та на підставі документів, наявних у пенсійній справі, правові підстави для її перерахунку у розмірі 80% від суми заробітної плати відсутні. З приводу висновків суду щодо необхідності застосування у спірному випадку норми, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії позивачу, скаржник, з посиланням на судову практику, зазначає, що в ситуації з перерахунком призначеної пенсії працівникам органів прокуратури таке право може ґрунтуватись лише на положеннях чинного на день звернення із заявою про перерахунок пенсії законодавства та не може ґрунтуватись на законі, який втратив чинність. Отже, за позицією відповідача, під час перерахунку пенсії правомірно застосовано відсотковий розмір, що визначений чинними положеннями статті 86 Закону №1697-VII. Також скаржник вказує на відсутність правових підстав для виплати пенсії без обмеження максимальним розміром. З цього приводу скаржник вказує на те, що оскільки перерахунок пенсії здійснювався під час дії Закону №3668-VІ, то його положення, в частині встановленого максимального розміру пенсій, підлягали застосуванню у спірних відносинах.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, надану правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Дніпропетровській області та з 10.10.2006 отримує пенсію за вислугу років, яка призначена відповідно до положень Закону України “Про прокуратуру” від 05.11.1991 № 1789-ХІІ.
У квітні 2021 позивачка звернулась до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про перерахунок пенсії, додавши до заяви, зокрема довідку Дніпропетровської обласної прокуратури від 01.04.2021 року №21-116 вих.-21.
Відповідачем 18.06.2021 прийнято рішення №912160173423 про перерахунок ОСОБА_1 пенсії за вислугу років в розмірі 60% від заробітної плати та обмеження її виплати десятьма мінімальними розмірами прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність.
Вважаючи такі дії ГУ ПФУ в Дніпропетровській області протиправними, позивачка звернулась до суду з відповідним позовом.
За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Статтею 86 Закон №1697-VII , якою починаючи з 15.07.2015 урегульовано питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури, передбачено, що пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої (прокурора) місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії (частина друга цієї статті у редакції, чинній станом на дату звернення позивача до пенсійного органу за перерахунком пенсії).
Саме даною нормою закону керувався відповідач у спірному випадку під час визначення відсотку заробітної плати, з якої має проводитись перерахунок пенсії позивачки.
За наслідками розгляду справи, суд першої інстанції погодившись із позицією позивачки, дійшов висновку про безпідставність застосування відповідачем відсоткового розміру пенсії, що визначений частиною другої статті 86 Закону №1697-VII (60%), вказавши фактично на те, що у спірному випадку при перерахунку пенсії позивачки має застосовуватись норма, що визначала розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, а саме стаття 50-1 Закону №1789-XII.
З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції не може погодитись, виходячи із такого.
Як встановлено судом першої інстанції, пенсія за вислугу років позивачу призначена з 10.10.2006 на підставі положень Закону № 1789-ХІІ у розмірі 80% від суми заробітної плати.
Відповідно до  частини першої статті 50-1 Закону №1789-XII (у редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку. 
З 15 липня 2015 року набрав чинності Закон №1697-VII, відповідно до підпункту 1 пункту 3 розділу ХІІ "Прикінцеві положення" якого визнано таким, що втратив чинність  Закон №1789-ХІІ, крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини п`ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів.
Отже, на час здійснення відповідачем перерахунку пенсії, положення частини першої статті 50-1 Закону №1789-XII, на підставі якої позивачці була призначена пенсія за вислугу років та визначений її розмір як 90% від суми заробітної плати, втратили чинність.
Як зазначено вище, частиною другою статті 86 чинного  Закону № 1697-VII  встановлено, що пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої (прокурора) місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.
Чинними на час проведення позивачці перерахунку пенсії  приписами  частин першої  третьої  статті 81 Закону № 1697-VII  в редакції  Закону  України від 19 вересня 2019 року № 113-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», який набрав чинності 25.09.2019,  визначено складові заробітної плати прокурорів, якими є посадовий оклад, премії та надбавки за: 1) вислугу років; 2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством, а також базовий розмір посадового окладу прокурора окружної прокуратури - 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а частиною четвертою цієї правової норми передбачено застосування коефіцієнту 1,2 при визначенні посадових окладів прокурора обласної прокуратури відносно  посадового окладу прокурора окружної прокуратури.
Тоді як частиною першою статті 49 Закону  №1789-ХІІ, яка регулювала питання матеріального забезпечення прокурорів до 15.12.2015, передбачалось, що заробітна  плата прокурорів і слідчих прокуратури складається із посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років і має забезпечувати достатні матеріальні умови для незалежного виконання службових обов`язків, а так само закріплення кваліфікованих кадрів. Надбавки за вислугу років встановлюються  також іншим працівникам прокуратури (спеціалістам, службовцям, робітникам). Розміри посадових окладів, надбавок за класні чини та вислугу років затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Законом №1789-ХІІ  розмір пенсії за вислугу років визначався у відсотках (80 відсотків і більше), виходячи із суми  місячної (чинної) заробітної плати, розмір складових якої (посадового окладу, надбавок за класні чини та вислугу років) затверджувались Кабінетом Міністрів України, а за кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку, (частина перша статті 50-1),  на відміну від положень  Закону № 1697-VІІ, який передбачає  інші базові показники заробітної плати прокурора (посадовий оклад, премії, надбавки за  вислугу років,  виконання обов`язків на адміністративній посаді та інші виплати, передбачені законодавством), розмір якої  визначається  з посадового окладу прокурора обласної  прокуратури (як в цьому випадку) - 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, збільшених на коефіцієнт 1,2, а також інший розмір пенсії за вислугу років - 60% від заробітної плати прокурора.
За встановленими судом обставинами перерахунок пенсії за вислугу років позивачці проведено на підставі частини двадцятої  статті 86 Закону № 1697-VІІ.
Враховуючи, що позивачці перерахунок пенсії проведено на підставі частини двадцятої  статті 86 Закону № 1697-VІІ, виходячи із розміру та складових  заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок, визначених на підставі  статті 81 цього Закону, то й розмір пенсії має визначатися на підставі приписів  статті 86 Закону № 1697-VІІ, а саме частини другої, за якою розмір пенсії цієї категорії осіб має складати 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Позивачка, при зверненні до органу Пенсійного фонду з питання перерахунку пенсії у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідної категорії працівників, вказувала, що має право на перерахунок пенсії через встановлення саме  Законом № 1697-VІІ  нових розмірів заробітної плати прокурорів, тобто вважала, що до правовідносин  щодо перерахунку пенсії мають застосовувати приписи  Закону № 1697-VІІ, а отже погодилася із необхідністю перерахунку пенсії саме за нормами  Закону № 1697-VІІ.
Заперечуючи застосування при перерахунку пенсії частини другої  статті 86 цього Закону №1697-VІІ, позивачка діє непослідовно, адже не враховує, що у питанні перерахунку раніше призначеної пенсії мають застосовуватися норми чинного  закону, а не  вибірково норми  різних законів за її бажанням.
Окрім того, у  Рішенні від 09.02.1999 р. №1-рп/99 Конституційний Суд України  зазначив, що за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій  статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той  закон  або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Тобто, в ситуації з перерахунком призначеної пенсії працівникам органів прокуратури таке право може ґрунтуватися лише на положеннях чинного на день звернення із заявою про перерахунок пенсії законодавства та не може ґрунтуватися на  законі, який втратив чинність.
Суд апеляційної інстанції вважає неможливим при вирішенні спірних правовідносин  застосовувати за вибором конкретної особи норми двох різних  законів, один з яких  (що втратив чинність) визначав більший відсотковий розмір пенсії, а другий (чинний)  новий розмір заробітної плати, з якої й має обчислюватися розмір пенсії.
При цьому, якщо приймати до увагу позицію позивачки, такий підхід при перерахунку пенсії призведе до нерівного становища прокурорів, які виконували аналогічні за змістом функції, але звільнилися у різний час, оскільки ті прокурори, які звільнилися до набрання чинності Законом №1697-VІІ, будуть отримувати пенсію у розмірі до 90% місячної заробітної плати, а ті, які звільнилися під час дії Закону №1697-VІІ будуть отримувати пенсію у розмірі 60 % місячної заробітної плати.
Отже, з огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що право на перерахунок призначеної пенсії може бути реалізовано позивачкою на підставі тих норм, які діють на час виникнення обставин для такого перерахунку (звернення особи у встановленому порядку до відповідного суб`єкта владних повноважень).
Таким чином, рішення відповідача про перерахунок пенсії №912160173423 від18.06.2021, в частині визначення відсоткового значення розміру пенсії позивача на рівні 60% від суми місячної (чинної) заробітної плати, ґрунтуються на положеннях чинного на момент виникнення та реалізації права на такий перерахунок  закону, відступ від якого напряму б суперечив частині другій  статті 19 Конституції України.
Відтак, суд апеляційної інстанції доходить висновку про помилковість висновків суду першої інстанції, якими підтримано позицію позивачки про необхідність застосування під час перерахунку пенсії відсоткової величини  визначення розміру пенсії у відсотках, яка діяла на момент її призначення, тобто 80%. 
Щодо висновків суду першої інстанції про наявність правових підстав для виплати пенсії без обмеження її максимальним розміром.
Як зазначено вище, час призначення позивачці пенсії пенсійне забезпечення працівників прокуратури визначалося статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від  5 листопада 1991 року № 1789-XII.
Згідно з частиною 14 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від  5 листопада 1991 року № 1789-XII максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Вказане обмеження виплати пенсії максимальним її розміром встановлено Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-VI, який набрав чинності з 1 жовтня 2011 року та прийнятий з метою визначення заходів подальшого реформування пенсійної системи та збалансування солідарної системи пенсійного страхування.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до, зокрема, Закону України «Про прокуратуру» не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Як встановлено пунктом 2 «;Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-VI обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом (до 1 жовтня 2011 року).
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, частину п`ятнадцяту статті 50-1 Закону № 1789-XII замінено чотирма частинами такого змісту, зокрема: «Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. У зв`язку з цим частини шістнадцяту - двадцяту вважати відповідно частинами дев`ятнадцятою - двадцять третьою».
Крім того, 15 липня 2015 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII відповідно до Розділу ХІІ Прикінцевих положень якого визнано таким, що втратив чинність із набранням чинності цим Законом, зокрема, Закон України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-XII, крім, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, що втратили чинність з 15 грудня 2015 року.
Відтак, частина 18 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-XII, яка застосовувалась субсидіарно з пунктом 2 «;Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 8 липня 2011 року № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» та врегульовувала питання виплати пенсій без обмежень, на час проведення перерахунку пенсії позивачу втратила чинність з набранням чинності Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, а тому до спірних правовідносин не застосовується.
Водночас, відповідно до абзацу 6 частини 15 статті 86 Закону України від    14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.
Положення норм чинного законодавства, якими обмежувався максимальний розмір пенсії не визнавались у встановленому порядку Конституційним Судом України такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), отже, є чинними і підлягають виконанню.
Отже, на момент проведення перерахунку пенсії позивачці, наведеними положеннями встановлюються тимчасові обмеження розміру виплачуваної пенсії, які мають імперативний характер, неконституційними не визнавались, є чинними та обов`язковими до виконання органами Пенсійного фонду України.
Аналогічна правова позиція була неодноразово висловлена Верховним Судом (постанови Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №205/8204/16-а, від 03.04.2018 у справі №361/4922/17, від 02.05.2018 у справі №704/87/17, від 15.08.2018 у справі №161/9572/17, від 17.01.2019 у справі №161/713/17, від 15.05.2019 у справі №554/4191/17, від 21.11.2019 у справі №161/14321/16-а, від 21.05.2020 у справі №554/10510/16-а, від 28.10.2020 у справі №686/2428/16-а).
Ураховуючи викладене суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про неправомірність дій відповідача щодо обмеження пенсії її максимальним розміром.
Таким чином, дослідивши встановлені обставини справи, аргументи сторін, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду та прийняття нової постанови про відмову в задоволенні позову.
На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області – задовольнити.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2021 року у справі №160/16238/21 – скасувати та прийняти нову постанову.
В задоволенні позову ОСОБА_1 – відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України

Вступна та резолютивна частини постанови проголошено 25.08.2022
Повне судове рішення складено 26.08.2022
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк